213 



•szőrök (glandulse) jutnának ; a glandulás alak mint felsőbb rangú, mint 

 .újabb szervezet, már ezért nem lehetne tőalak. Másrészt írtak lemar 

 typusnak glandulás alakot, a melynek nem ragadós alsóbbrangú alakját 

 csak később ismertük meg. 



A virág színében talán a festetlen fehér szín lenne az eredeti, de a 

 kék, lila vagy rózsaszínű virág elfehéredése (albinos, albinismus) történe- 

 tes jelenség. De továbbá a festékes virágszín tarkaságában ki tudná a foko- 

 zatos tökéletesedést, s ezek nyomán a tőalakot megalapítani ? 



Vagy végre geografiailag, melyik legyen a typus, Svajcz Bupleurum 

 ranunculoidese-e, az Apenninek és a Pyrenœus var. caricinuma DC, vagy 

 a Nagy-Tátra var. orhiculatuma-e,^ a nyugati Bupl. longifolium L., a 

 hazai B. coloratum Schub avagy az orosz B. aureum-e (Fisch.), még ha 

 könnyebben bebizonyíthatnék is, mint a hogy nem lehet, a praktikus téren 

 a jelölésben csak a bonyodalmakat növesztené. 



Szóval a tőalakot praktikus czélra sem morfológiai, sem biológiai, 

 sem növénygeografiai úton-módon meg nem állapíthatjuk. 



Mi legyen hát a tőalak meghatározásának a mértéke ? 



Mindent összefoglalva, mai felfogásunk szerint, gyakorlatilag, egyes 

 könnyebb esetet nem számítva, typus más nem lehet, mint a mit a 

 descriptio meg a prioritás nyomán megalapíthatunk. Mással, mint a 

 descriptióval meg a prioritással még a hazabeli növények tőalakját is 

 gyakran bajos kijelölni; annál nehezebb, vagy csaknem lehetetlen máskép 

 a külföldiek között megállapodásra juthatni. A tudományban olyannak kell 

 lenni a tőalaknak, a minőt a descriptio kijelöl, máskép zűrzavar támad, nem 

 boldogulunk. A leírással teljesen egyező növény a typus. Az az eltérés, mel}^ 

 a faj jellemző bélyegét megőrizve a leírástól keveset különbözik, fajta lesz. 



így tehát a természetbeli tőalak meg a szisztematikái között gyakran 

 különbség lehet. Természetes tőalak tudtunkon kívül formálódik, sziszte- 

 matikai tőalakot mi gyarló elménk szerint alakítunk. Változatlanabb for- 

 mákon a kettő összevághat egymással, változatos alakkör esetén eltérő 

 lehet, mert a mit mi tőalaknak tekintünk, talán a legfiatalabb fajta, vagy 

 a természetbeli tőalak ismeretlen is lehet. 



A botanikus tehát nem mindég az eredeti és természetes typust írta 

 le. Mennél közelebb jutunk azonban leírásunkkor a természeteshez, mun- 

 kánk annál nagyobb becsű. BAUMGARTEN-ünk ■>'■>' pl. a természetes tőalaktól 

 messzibbre maradt, midőn a Heracleum palmatam termését szemölcsös- 

 szőrösnek (verrucoso-hispidis) írja le, holott Erdély havasalja völgyeiben a 

 sima- és kopasztermésű alak jóval gyakoribb és uralkodóbb. Ez tehát mél- 

 tán inkább lehetne a H. palmatum tőalakja. Ha Erdélyben szemölcsös- 



* Oesterr. Botan. Zeitschr. 1894. p. 421. 

 ** Enumeratio stirpium I. p. 215 — 216. 



