215 



Nagyobb munkákban t. i. szokás a fajtás fajok töalakját mint a) vul- 

 garis, hjpicus, genuinus, venis, normális vagy legitimus, communis nevek- 

 kel mint első fajtát megkülönböztetni. A mi azután még nagyobb teher, e 

 fajtanevek után kell az autort is idézni, kétes esetben pedig még sok mun- 

 kát össze-vissza keresni, vájjon a prioritás évszáma szerint az a) vulgaris, 

 avagy a genuimis-e az elfogadásra méltó? Tulaj donképen pedig ez az 

 egész szükségtelen bajlódás és nehezítés, mert a töalak, tőalak marad és 

 mint ilyen egyszersmind első varietas is már logice nem lehet. 



Én tehát egy fajtás tőalak után az a), a vagy 1.-vel jelzett fajtajelö- 

 lést és varietasképen való megnevezést észszerűtlennek s mellőzendőnek 

 tartom. Ha a typus leírásában a tőalak bélyege a fajtával szemben cursive 

 ki van tüntetve, akkor én minden a), a vagy 1. jelzés nélkül, a faj után, 

 legfeljebb «változik a tőalakon kívül (praeter typum variât)« megemlítésé- 

 vel, mindjárt b), ß vagy 2.-kal kezdeném a fajták jelölését és rövid leírását. 

 A ß vagy 2.-kal kezdett jelölés kitünteti, hogy a typust a varietások közt 

 nem kell keresgélni. Az a) typica stb. ismétlése nélkül sok bonyodalomtól 

 megszabadulunk, s a könyv terjedelme logikátlan, fölösleges elemmel nem 

 gyarapodik. 



Noha az ilyen a)-s töalak nevéből, a túlságos összehúzás vagy degra- 

 datio esetén, már fajnév is lett (Anthyllis vulgaris Koch); én az újabban 

 felburjánzó genuinus stb. töalakra vonatkozó neveket szisztematikai 

 értékűeknek nem tekintem, legfeljebb a typus spéciéi helyett közbeszédben 

 ejthetjük ki, de a forma genuina, typica stb. jelölés autoros szisztematikai 

 név nem lehet, melynek jjrioritását keresni vagy fölötte versengeni lehetne. 



A tőalaknak vázoltam leírása után közölném azonnal a földrajzi 

 elterjedést, vagyis vele tökéletesen végeznék. Ezután következik a fajtának, 

 mint eltérő egységnek ismertetése. 



A valóságos h), c), d) stb. fajták megnevezése és rövid leírása alkal- 

 mával természetesen figyelemben kell tartani a tőalaknak cursiv szedés- 

 sel s a varietásokkal szemben kitüntetett bélyeget és a varietások rövid 

 jellemzésében ennek ellenkezőjét kell formulázni, vagy a tőalak bélyegeire 

 ellenkezőképen kell hivatkozni. 



A fajta (subspecies) eltérése a tőalaktól tetemesebb vagy kevesebb, 

 úgy hogy a fajtától a formáig vagy akár az individuumig, az eltéréseknek 

 még kis lánczolata következhetik. Ha az eltérés (aberratio) puszta véletlen, 

 hosszan leírni czéltalan lenne, csak az eltérést és, ha lehetséges, az okozó- 

 ját kell röviden ismertetni és a tőalaktól különböző kevesebb bélyegét 

 kitüntetni. A le nem írt részt a typuséval megegyezőnek kell tekintenünk. 

 A tetemesebb és állandóbb bélyegű fajtát czélszerű bővebben leírni, mert 

 leírás közben, pontos vizsgálattal még talán olyan bélyegét felderíthetjük, 

 a melyet előbb kisebb értékűnek gondoltunk, de a mely fajalapító (speci- 

 ficus), másrészt más vidék kérdéses fajtájának identitása vagy különbsége 



