336 



spóra kezdetét elzárja a sporigen hyphától. A szál vége csak most kezd 

 duzzadni, eleinte bunkós, majd fejes lesz s végűi igen nagy tojásdad spó- 

 rává formálódik (VIII táb. 30. ábra). Az egyes átmeneti alakokból csak egy- 

 nehányat rajzolhattam le, de ezek is eléggé feltüntetik a jellemzetes spora- 

 képződést A spór ig en hyphák a felduzzadt fiatal spórával igen sajátos ké- 

 pet mutatnak. A spóra érésekor igen szépen kifejlett többrétegű, pettye- 

 zett barna sejthártyába burkolódzik, s többé-kevésbbé vastag falát számos 

 likacscsatorna fúrja által. 



Ascomycetek. 



Az Ascomycetek nagy csoportjából rendkívül érdekes vizsgálati anyag- 

 gal rendelkeztem, melyet azóta senki sem kapott kézre többé. Ezt az 

 Alfeed Möller dr. barátom által (kir. por. főerdész EbersAvaldeban) 

 a zuzmóspermatiumok-hól és zuzmósporák-hó\ tenyésztett fejlődési 

 állapotokból nyertem. A. Möller a zuzmók sexualitásának kérdését vizs- 

 gálva, a spermatiumok-nak nevezett termékeket is, melyek leginkább gya- 

 núsíttattak az ivarosság körüli fontos szerepléssel, bevonta vizsgálatai kö- 

 rébe. A spermatiumok és spórák tenyésztő folyadékokban kultiváltattak. 

 Az eredmény meglepő volt. A spórák pompásan csíráztak, sőt a fiatal sa- 

 játságos jellemű mycelium még tovább is megélt s tekintélyes nagyságra 

 volt nevelhető, a hosszú ideig, félévig is kihúzott kultúrákban. Azelőtt ter- 

 mészetesen ugyan hiába kísérlettek meg vízben csiráztatni a Licheneknek 

 ezen nagyrészt parasita életmódhoz szokott növényeknek spóráit. A sper- 

 matiumok-kal elért eredmény volt azonban a meglepőbb, s kétségtelen fé- 

 nyes bizonyíték az iránt, hogy az u. n. spermatiumok, most semmi 

 ivaros functióval nincsenek felruházva. A spermatiumok ugyanis a tápláló 

 folyadékokban pompásan csíráztak s kölesszemnyi, sőt még nagyobb my- 

 celium- gömböc&ke fejlődött legiöbbjéből, ha t. i. a rendkívül lassan növe- 

 kedő lomha myeeliumokat hetekig sikerűit életben tartani. A Buellia puncti- 

 formis, Opegrapha subsiderella, Mallotium Hildebrandii, Calycium tra- 

 chelinum, Pertusaria communis, Arthronia communis csírázó sperma- 

 tiumait volt alkalmam vizsgálni. A nagyon picziny, Bacülus-fonna, 

 vékony, alig 1 — 2 fj. vastag sjoermaíium-pálczikában festés útján mindig 

 kimutattam a sejtmagot, mely szabályosan a sejt közepében foglalt helyet. 

 A sejmag igen könnyen festődött haematoxylin-ne\, ha a festőanyagot az 

 osmmm-savval fixált anyaghoz, a festőlemez széléhez juttatva egy cseppet, 

 úgy lassankint, nagyon felhígulva engedjük beszívódni. Itt is, akár csak az 

 előbbiekben ismertetett mí/ceímm-fejlődéseknél, a sejtmag ketté oszlott s 

 aztán mindig előbb kellő számú leánymagvakat termelt s ezt követőleg állot- 

 tak elő a válaszfalak — oszoltak csak a sejtek. A spermatium-hó\ kicsirá- 

 zott, tagolt mycelium minden izsejtjében fölleltem a sejtmagot, s azonkí- 



