340 



kifejlődik s ilyenkor egészen a felsőbb rendű növények magvával hasonla- 

 tosak. 



Igen szép és instructiv példa a Síropharia melanosperma myceliuma. 

 Ez különösen a kapocssejtekért érdekes, mert ezekről a sajátságos sejtkép- 

 ződésekről kimutattam ennél, valamint az összes vizsgált kapocssejteket 

 létrehozó más penészfajoknál is azt, hogy a kapocssejt magva nem egyesül, 

 nem olvad egybe a másik, szomszédos myceliumsejt magvával. A kapocssejt 

 fejlődése azonban mindig egy sejtmagnak az illető helyre való vándorlása 

 után ered meg s ez rögtön elfoglalja a fiatal ágacska csúcsát s ott 

 marad akkor is, mikor az átnyúlva a szomszédos sejt falára, beleolvad s 

 létrehozza azt a jellemző sejtösszeköttetést, melyet sajátos alakjáért ka- 

 pocssejtnek hívnak. A Stropharia myceliumának magvai rendesen ketté- 

 oszlással szaporodnak ; de néha közvetlen oszlás, feldarabolás is előfordul 

 (IX. tábla, 38c ábra). A sejtoszlás rendesen lasúbb tempóban halad s ezért 

 a Hymenomycetek myceliumsejtjei igen gyakran sokmagvúak; álljon itt 

 példánl a Merulius fugax myceliuma (IX, táb., 39. ábra), később még az 

 Oligoporus (Polyporus) annosus tárgyalásánál visszatérek erre a körül- 

 ményre. A Hymenomycetek gyakran rendkívül finom, vékony myceliummal 

 tenyésznek, ilyenek teszem a Polyporus dryadeus (IX. táb., 40. ábra) és 

 Panas stipticus (IX. táb., 41. ábra) ; ezeknél is rendesen több magot látunk 

 egyazon sejtben, s érdekes az is, hogy a magvak, a myceliumsejtek vékony- 

 sága, a szűk lumen folytán hosszú hengeres, pálczika-alakúakká válnak. 



Oligoporus (Polyporus) annosus egyike a részletesebben vizsgált fa- 

 joknak, mert sikerűit mindenféle fejlődési állapotát megszerezni a kultúrák 

 révén és a sejtmagok magaviseletét, így az egész fejlődési folyamaton át 

 vizsgálhattam. Az Oligoporus ajznosws spóráiban mindig ki lehetett mutatni 

 a magot, ez mindjárt a csírázás legelején, mikor a csírázás legelső jelei 

 mutatkoznak, oszlik s a mikor a sejt már tömlőt hajtott, akkorra a mag- 

 vak úgy elszaporodtak, hogy a tömlő egészen tele van hintve magvakkal 

 (IX. táb., 42^""'. ábra). A conidiumok csírázása szintén egészen így folyik 

 le. Igen érdekes a spóra csírázását, illetőleg a tömlő további fejlődését vé- 

 gig követni ; így egy ilyen csírázó spórát ábrázoltam a IX. tábla, 42^, 

 ábráján, ennek már óriási hosszú, villásan elágazott csiratömlője volt, eb- 

 ben a magvak szaporodása a csúcs felé valósággal meglepő vala. A spórától 

 eltávolodva, minden sejtben több és több magot láttunk, végül a csúcssejt- 

 ben 10 — 14 mag szorongott. A magvak számának megfelelően nagyságuk 

 is mindig arányosan csökkent, úgy, hogy a csúcssejtben már a legkisebbek 

 voltak. Az Oligoporus annosus kifejlődött mycelíumában (IX. táb., 42^. 

 ábra) a magvak rendes typus szerint kifejlődve, meglehetős nagyok s fel- 

 darabolodással is oszolnak. Nagyobb szerepet a magvak a mycelium növésé- 

 nél s elágazásánál játszanak ; de a fontosabb feladatok mégis a gyümölcs- 

 termésnél hárulnak reájuk. A mikor a gyümölcstartók legelső kezdetei meg - 



