355 



minor Séguier, ohlmiflorm Koch) feltűnőbb, a Badacsonyon, Bozsokon 

 (Vasvárm.), Sz.-Lörinczen (Tolnám.), Nadapon, Zágráb körül, a Vratnik 

 hegyen Zengg mellett, valamint a budai Svábhegyen is D. Fraxínella-nok 

 megfelelő alak terem. Budán azonban, valamint a pozsonyi, szécsényi, 

 gyöngyösi és egri hegyeken, Tihany, Almádi és Pécs körül, a Kazán völgyé- 

 ben, valamint a Vaskapunál is Oláhországban nagylevelti, sűrűbben borzas 

 eltérés terem, melynek a bibeszála, mint a kaukázusié, kopasz, de a 

 magrejtöje egész szürkésen borzas, a kaukázusié sírna, szőrtelen (D. levi- 

 stíjlus). Az erdélyi gymiwstylis alak magrejtője szintén szőrös, a levele 

 pedig rendesen apró levélkékből aíakul (D. microphylhis Schur). 



A Didamnus európai és hazai fajtáiról csaknem bizonyosra mond- 

 hatjuk, hogy a történelmi időben formálódtak s mint általában sok kerti 

 faj, még nem nagyon régiek. Nevezetes azonban, hogy a Didamnus eltéré- 

 sei egymástól messze földön nőnek, egymástól földrajzilag hatalmas hatá- 

 rok választják el, tehát a fenmaradásnak, talán a tovább alakulásnak is 

 meg van a lehetősége. 



Didamnus albus L., species recens et monotypica, absque du))io 

 Asias (cfr. Boiss. FI. orient I. p. 921) indigena, varietates eins ibidem 

 copiosaî atque frequentissimse. In Europa verosimiliter tempore historico 

 inquilinus factus est, per hominem importatus aut herba hortensis atque 

 medicinalis capsula elastice déhiscente paulatim se latius dispersit. Herba 

 graveolens in Hungária, ut conjicere licet, temjjore Turcarum, dein solo 

 silvestri et per culturam Vitis viniferae divulgatus est. Nunc quoque prae- 

 cipue in montibus viniferis Hungaricis viget, sed nee ibidem constans, 

 orientem versus levistylus, veluti in Caucaso, in ditionibus occiduis fri- 

 chostylus. 



Ritka az a monotypicus növény, a melynek annyi systematical neve 

 van, mint a D. albus-nok. Ez mind a morfológiai bélyegei és földrajzi 

 elterjedése helytelen felfogásából ered. Az eltérések összetartozása, a haza és 

 irodalom kedveért a neveket végre függelékképen összeállítjuk. Species 

 monotypi tot nominibus abundans rarissima. 



Dictamnus (sessilis var.) acutiflorns Wallr. : Liniiíea XIV. 1840, p. 569. in 

 Germania, ad n. 6. pertinet. 



D. alhiflos Reichenb. : FI. Germ, excurs. 1832, p. 767 in Tiroli (ad 1.). 



1. D. albus L. : Spec, plant. 1853, p. 383. (D. allxi Aschers. Fl. Brandenb. 

 126. D. íraxineUa h) alhiflos lîeiclienb. 1. c, ËnrQjxtens Fisch., Mey. et Lall., 

 D. albus Galliens Stev. pro parte, 1). albus var. leucopetalus Guss., Fraa-inelta 

 Dictamnus Moench, Fr. «f'o« Gaertn. De fruct. 1. 1788, 337, Fraxinella niveo flore 

 TouRN. Inst. 430). In Europa passim. 



D. Altaicus FiscH. ap. Royle, Illustration of the botany ... of the Himalayan 

 mountains, p. 157, 1839, in montibus Altaicis. 



2. D. august ifolius G. Don in Sweet's Britt. Flow. Gard. II. ser. I. 1831, 

 t. 93. (D. albus Sibiricus Stev.) in Davuria. 



