16 



A Darwinisták állításai szerint a typusokban gazdag Crastaceaknál 

 több fajnak kellene lenni, mint a typusokban szegény rovaroknál. És épen 

 az ellenkezőt találjuk, a crustaceak csekély faj száma a rovarok óriás faj szá- 

 mával nem mérközhetik. 



Ugyan ilyen aránytalanságot találunk a rendszer kisebb csoportjainak 

 összehasonlításánál is, amitaszerzö számos példával felvilágosítani iparkodik. 



Igen tanulságos még ez irányban a tengeri faunának a szárazföldivel 

 való összehasonlítása is. A tengeri faunában mind a hét állatkört találjuk 

 képviselve, míg a szárazföldiben csak hármat vagy legfeljebb négyet. A ten- 

 ger tehát sokkal gazdagabb typusokban mint a szárazföld és mégis a száraz- 

 földön él sokkal több faj mint a tengerben. 



Ellenvetésül talán lehetne felhozni, hogy ezen tett összehasonlítá- 

 soknál csak a most élö lények vétettek figyelembe, míg ellenben a dolog 

 talán máskép állana ha a kihalt organísmosokat is számba vennők. Mert 

 valószínű hogy némely állatcsoport, mely most sok typust és kevés fajt 

 számlál, régibb geológiai korszakban érte el fejlődésének tetőpontját, úgy 

 hogy belőle kevés, de igen eltérő typus maradt meg. 



Bizonyos esetekben ily módon megmagyarázható a typusok és fajok 

 közötti aránytalanság, de nem minden esetben. 



Az emölösök semmi geológiai korszakban sem mutattak annyi fajt, mint 

 a madarak; a crustaceak soha sem voltakolygazdagokfajokban mintarovarok. 



Ha a mostani teremtéstől elkintve, csak a fossiliakat veszszük figye- 

 lembe, ugyan azt a jelenséget találjuk. A Cephalopodáknál sok typicus 

 alkotás és kevés faj van és a Cephalopodák közül az Orthocei-as nemben 

 kevés a typicus eltérés és aránylag nagy a fajok száma. 



Akár a mostani teremtést, akár előbbi geológiai korszakokét vizsgáljuk, 

 mindenütt azon meglepő jelenséget találjuk, hogy typus-gazdagság és faj- 

 gazdagság között igenis létezik arány; de nem egyenes a mint ezt Darwin 

 elmélete követeli, h.Mí&ra fordított, azaz, hogy sohasem jár typus-, éB faj-gaz- 

 dagság vagy typus-, és faj-szegénység egymással karöltve, hanem hogy épen 

 ellenkezőleg typus-gazdagság és faj- szegénység vagy faj-gazdagság és typus- 

 szegénység felel meg egymásnak. 



Három irányban mutatta ki szerző, hogy a természethistóriai rendszer- 

 ből folyó tapasztalati tények nem felelnek meg azon várakozásoknak, melyeket 

 a Darwin elméletéből következtetni kellene és e mellett a fődolgot meg sem 

 említettem, mely minden más egyébnél inkább képes a Darwin elméletnek 

 elégtelenségét bebizonyítani, ez a főtény s a természethistóriai rendszer létezése. 



Sokszor hallani, hogy ezen rendszer a természetben nincsen indo- 

 kolva, hanem csak az emberi szellem mesterséges alkotmánya volna; ez 

 üres, alaptalan beszéd. — Nem szabad itt a rendszer bizonyos mintájára, 

 bizonyos tervezetére gondolni, mert itt csak azon tény lényeges, hogy az 

 organicus világ általában rendszeres alkotást mutat, hogy nem zűrzavaros 



