14 



I. Az állatok országában négy nagyobb állatkör van, a melyben az átala- 

 kulás a fejlődésnél nagy fontosságú, e körök a Rovarok, a Crustaceak, az 

 Echinodermaták és a Férgek. Az ide tartozó állatok lárva- alakjai sem 

 tekinthetők az ősalakok képmásainak, itt is lehetetlen az ontogenesis és 

 phylogenesis között párhuzamosságot kimutatni, A biogeniticus alaptörvény 

 tehát ezekre sem alkalmazható. A rovarokra nézve kimutatta ezt Brauer 

 tanár, a Crustaceákat illetőleg Claus tanár. Mind a két alapos búvár azon 

 eredményhez jutott, hogy az átalakulás utján fejlődő alakoknál a lárvák nem 

 tekinthetők az ősalakok képmásainak. 



Hogy az Echinodermaták és Férgek körére érvényes volna biogeneticus 

 alaptörvény, azt tudtommal még senki sem mutatta ki. 



A rovaroknál és Crustaceáknál a lárva-alakok rendszertanra nézve 

 nagybecsüek ; az Echinodermatáknál és férgeknél még ez sem áll, úgy hogy 

 a rendszerben igen távol egymástól álló alakok hasonló lárvákat mutatnak, 

 míg ellenben közel álló alakok lárvái nagyon eltérnek egymástól. 



Az átalakulást az ivadékcserére is kiterjesztvén, a Medusakat is kell 

 tekintetbe vennünk, de ezeknél is úgy van, hogy rendszerfcanilag közel álló 

 fajok egymástól igen eltérő módon fejlődnek. 



Tehát az összes állatországot tekintve, azt találjuk, hogy a biogeni- 

 ticus alaptörvény mint általános törvény nem érvényes. 



II. Az élő lények tanulmányozásánál legelőször feltűnik előttünk a 

 természet változatossága és gazdagsága alakokban. Mily módon, mily esz- 

 közökkel hozta ezeket létre a természet? — Darwin és tanitványai állitása 

 szerint a természethistóriai rendszer egy törzsfa, minden egyes faj a Pro- 

 tistától kezdődő szakadatlanul összefüggő alakok lánczának végső szemét 

 teszi. Ezen állítás értelmében tehát a soros elrendezés és fokozatosság teszik 

 az alaptörvényt, mely uralja a természet alak hőségét. 



Mindenki, aki systematikával foglalkozott, tudja, hogy nem a sorozati 

 fokozat, hanem a jellemek vegyülése és egybekeveredése tényezői az alakok 

 csodálatos gazdagságának és változatosságának. 



Bizonyos szempontból lehet a fejlődés fokozatos sorozatát felállítani, 

 ha péld. egy bizonyos életműszert, a vázat, az idegrendszert, a légző szer- 

 számot, a szájrészeket vagy mozgási eszközöket figyelembe veszszük ; de ha 

 az egész organismust vizsgáljuk, azt tapasztaljuk, hogy az egyes jellemek 

 szerint egybeállított sorozatok a legkülönfélébb módon egymást keresztezve 

 törzsfa helyett egy összetett szövevényes hálózatot alkotnak, mely a rend- 

 szer alapjául vehető. 



III. Darwin és tanítványainak állításai szerint az organicus világ 

 minden változatossága úgy jött létre, hogy csekély eltérések lassanként fel- 

 halmozódtak volna. Ha ez így volna, akkor az alakoknak egymástól való 

 eltérési nagysága és a meglevő varietasok vagy fajok száma között egy 

 megszabott aránynak kellene lenni, mert több typus létrehozására több 



