Ezekre alapítja javaslatát a folyóiratok reformjára nézve, a legtelje- 

 sebb czentralizáczió értelmében. 



Egyelőre csak Németországra szabja a dolgot s a központot természe- 

 tesen Berlinbe kívánja, meghatározza a szakbeosztást, ehhez képest a refe- 

 rensi testületet ; szóval az egész czentralisztikus apparátust, mely szakasz- 

 tott mása az ismeretes Bachrendszernek, vagy akár az istenben boldogult 

 német apróbb Vaterlandok «Bangs, Dienstordnung und Instanzenzug »- 

 jának. 



E nevezetes Zuschrift» olvasása közben mindig azt hittem, hogy 

 a végén reánk magyarokra külön is kerül majd a sor, mert hát Löher úr 

 révén, a szász jajkiáltások, mint nem kevésbé a német színház eseménye 

 következtében divatossá váltunk nagy Németorságban, annyira, hogy még 

 az én kedves, jó barátom dr. Kocu, ott Nürnbergben látogatásom alkal- 

 mával, avval az ö nagy szerénységével kérdést intézett hozzám, hogy hát 

 nagyon üldöztetnek-e a németek a pusztákon ? mire én azt feleltem, hogy 

 nem nagyon, mert naponként mindössze csak pár ezret törünk kerékbe, 

 ha — változatosság kedvéért — karóba nem húzzuk. E felelet óta az én 

 kedves doktorom tökéletesen tisztában van avval a német hajszszal, a me- 

 lyet — németek költenek. 



De másképen történt. — dr. Kbiechbaumee lamentatióit — ■ maga 

 nevezi így — ez egyszer nem a magyar folyóirat, hanem a mi derék svéd 

 barátainknak legújabb vállalata, az ,,Entomologisk Tidskrift" szólította ki, 

 mely polyglott, közöl svédül, francziáúl és latinul ; — dr. Kriechbaumer 

 urat pedig az hozta ki a sodrából, hogy az előszóban ki van mondva az, 

 hogy noha a közlések nemcsak franczia, hanem latin, német, angol vagy 

 valamely skandináv nyelven is óhajtatnak, legszívesebben mégis a franczia 

 nyelven írotiak fogadtatnak el. 



Tehát a német nyelv, a melyet Kriechbaumer úr a világnyelvek élére 

 helyezett, a svédek által hátra vettetett. 



«Hincillse lacrimae» s ezért volt szükség a tudománynak nyelv szerint 

 való szabadságára a német mérsékelt ostromállapotot indítványozni, más 

 nemzetek művelődési törekvéseit a nyelv miatt haszontalanság sőt nevetsé- 

 gesség színében föltüntetni s mindezekkel a német természetvizsgálók gyű- 

 lése elé járulni. 



A többiek elmondására nagyon is ajánlkozik a perszifláló hang, de 

 hát beszéljünk komolyan, mert hiszen nem is annyira dr. Kriechbaumir úr- 

 ral, mint inkább egy áramlattal van dolgunk, s nemcsak németekhez, hanem 

 másokhoz is kell szólnunk. 



Mindenek előtt kijelentem dr. Kriechbaumer úrnak, hogy iratából 

 határozottan kivehető az, hogy ő azt a «magyarische Zeitschrift »-et t. i. a 

 magyar Nemzeti Múzeum által kiadott «Természetrajzi Fűzeteket» nem 

 ismeri s így az e fölött való itéletmondásra joga nincsen; kivehető továbbá 



