98 



házáig terjedő keskeny ganéj -útnak készítésére. Ekkor kilépett az egész 

 ház botokkal, sejjrökkel fölfegyverkezve, azon helyekre, hol leginkább tar- 

 tózkodtak, s hol én utánuk ásattam is, iszonyú lármát kezdtek csapni az 

 egész házban annyira, hogy rejtekéből valamennyi patkány az udvarra 

 szaladt, s itt addig üldözték, míg a kijelölt útra érve, azon molnárom meg- 

 sértőjének udvarába szaladt. Magában értetődik, hogy ilyenkor oly helyre 

 kell őket űzni, mely számukra ép oly alkalmas s ugyanannyi táplálékot 

 nyújt nekik, mint előbbi lakásuk, különben nemsokára ismét visszatérnek, 

 s mint igen társas állatok, együtt maradnak örömest mindaddig, a míg 

 csak lehet.» 



Hol trágyadombokon és trágyagödrökben laknak, mint például a 

 nemzeti múzeum hátsó udvarán, ott nem csupán lakhelyök szelein, de 

 annak nagyobb távolságában is néhány lépésnyire bejárati és kimeneti 

 lyukakat is készítenek, hogy azon esetben, ha eledelöket keresve lakásuk- 

 ról távoznak s veszélytől meglepetnek, vagy pedig ha közös lakásukon 

 háboríttatnak, akkor a mellékes lyukakon be, — illetőleg elmenekül- 

 hessenek. 



Hol erősen és szakadatlanul üldöztetnek és njaigtalaníttatnak, onnan 

 mindnyájan egyszerre elköltöznek. A nemzeti múzeum szemétgödrében, 

 mely az őrház mellett volt, a patkányok, minthogy a naponkénti friss sze- 

 méttel mindig táplálékkal lettek ellátva, s a mellé nyáron még az egész 

 udvar pázsitját is használhatták, annyira elszaporodtak, hogy a szemét- 

 gödörben és annak környékén százával laktak, s onnan az épület pinczé- 

 jébe is elterjedtek. Itt nappal is ugy szaladgáltak körül, mint a csirkék, a 

 nélkül hogy az ott járó emberektől csak legkevésbbé is tartottak volna. 

 Egyszerre eszökbe jutott 1 843-ban az őrt álló katonáknak a patkányokat 

 folytonosan bolygatni, ki- és bejárásaikat bedugaszolták, lyukaikba folyto- 

 nosan szuronyaikkal szurkáltak, az élve elfogottakat zsineggel kövekhez 

 kötötték s ott naphosszant kínozták stb. Egyszerre eltűnt minden patkány 

 a szemétgödörből, ugy hogy 1844- és 45-ben egyetlen egyet sem lehetett 

 látni. Általános hit, hogy még az olj^ macskák is, melyek a patkányt meg- 

 fogják, megevésétől irtóznak, s hogy azok, melyek a patkányevést meg- 

 kísérlették, ha egészen meg nem ették is, végtére egészen megsoványod- 

 nak és eldöglenek. Azért hiszik — de bizonyára alaptalanul — hogy van 

 a patkányokban valami méreg. 



2. Mns rattus. LiN. Fehete pathány. (Poczegér a székelyeknél ; Schwarze 

 Hausratte ; Potkau cerny. Potkan krysa. Pet.) 



Ez a patkányfaj már oly nagy ritkaság Magyarországon is, hogy alig 

 van már valaki, ki arra emlékezik, hogy valaha látta volna. Én emléke- 

 zem, hogy gyermekkoromban, mint tanuló a losonczi és beszterczebányai 

 iskolák árnyékszékein gyakrabban észleltem, de nem emlékezem arra, 



