18y 



Az egész feje, kivéve az orr csúcsát és állkapcsait, pikkelyezett, a 

 pikkelyek között a szem körűi nagy nyálkanyilások láthatók. A fej pikke- 

 lyei szakadatlanul folytatódnak a háton, a hol nagyok, épszéltíek, majd- 

 nem koraiaknak, félig egymást borító, mint a zsindelyek, rajtok nincsenek 

 legyező-sugarak, hanem concentricus körök. Az oldalvonal hosszában van 

 33 — 35 pikkely, fölötte 5, s alatta 7 pikkelysor. 



Színezet. Alapszíne sárga-zöldes, a hátán sötétebb, hasán világosabb. 

 Az oldalvonal helyén világos, aranyszínű vonás, a pikkelysorok hosszában 

 fehér csíkok. A hát- és farkszárny szálai között egy sor fekete folt. A többi 

 szárnyak halavány-fehérek. 



Nagysága. Hossza 6 — 10 cm. 



Életmód. Az Umbra koltyok, kárászok és csíkok társaságában turfás 

 helyek álló vizeit lakja. Tartózkodik az iszapos feneken, igen félénk, gyors 

 és nehezen fogható meg. Úszás közben felváltva mell- és hasszárnyait moz- 

 gatja mint a szaladó kutya lábait, a mi alkalmat adott a német elneve- 

 zésre : Hundsfiftch. A hátszárny szálai gyors hullámszerű mozgást végeznek, 

 a milyen csak a tengeri lovacskánál és a tűhalnál (Hippocampus et Syn- 

 nathus) észlelhető. Ha a halacska vesztegel vagy lebeg, a hátszárny 3 — 4 

 utolsó szála folytonosan hullámosan mozog. Néha hosszabb ideig meg- 

 megáll csendesen, majd vízszintes, majd függélyes helyzetben, s egyszerre 

 siet a víz felszínéig és kapkod a levegő után, melyet alámerülve, nagy hólyag 

 alakjában ereszt ki a kopoltyúhasadékon. Fogságban tartható apróra vágott 

 hússal vagy zsemlyemorzsával és igen alkalmas volna az aranyhallal köz- 

 kedveltségben versenyezni. 



Története. Az Umhra első leírását és rajzát Maesili ^ Gobius caninus 

 név alatt 1726. évben közölte. 



1756-ben megjelent KEAMER-töl, ^ Lajtha melletti Bruckban működő 

 orvostól egy Alsó-Ausztria flóráját és faunáját tárgyaló munka, melyben az 

 Umbra mint új halnem le van írva, Kramer, úgylátszik, Marsili leírását 

 nem ismerte. A Lajtha és Fertő-tó melletti árkokban, árnyékos, turfás lyu- 

 kakban csíkok társaságában talált egy kis halacskát, melyet az akkoráig 

 ismert nemekbe be nem sorolhatott, tehát újnak tartott s sötét, árnyé- 

 kos tartózkodási helye után Umhra-n?^ nevezett. Kramer a halat külföldi 

 szaktudósokkal közölte és így történt, hogy az alapos tudományú Grono- 

 vius^ 1763-ban igen részletes leírását tette közé. 



Marsili, Kramer és Gronovius leírásai daczára elfelejtve lett az 

 Umbra. Linnaeus, Lacepéde, Bloch ichthyologiai irataiban nincsen említve, 

 sőt azt CuviER Regne animal első kiadásában is hiában keressük. 



^ Marsili, Danubius Pannonico-Mysicus. Tom. IV. 1726. p. 43. tab. 13. fig. 2. 



'■* Kramek, Elenelms faunae et florae. Aust. iuf. 396. 



^ Gronovius, Zoophylacium. Lugduni Batavorum. 1763. p. 114. 



