191 



zett kocsilyukakba;, melyekből — ha történetesen reá akadnak — nyáron 

 is hordószámra mérik ki a csíkot, A hol a halász egy Bobályt lát, tudja, 

 hogy ott csíknak is kell lenni, s viszont a hol csík van, ott Bobály is van, 

 tehát szeretik egymás társaságát. — Gyengébb és kényesebb a csíknál, 

 mert a legfrissebb és legelevenebb csík közt sem lehet soha egy élö Bobályt 

 is találni ; már mikor a piaczra érkezik, mind döglött. Döglöttet is ritkán 

 lehet ugyan találni, mert a halászok nagy gonddal kiszedik a Bobályt a 

 csík közöl, nehogy a döglött Bobály a csík vizét megrontsa, s a csík is 

 utánna dögöljek ...» 



Ezen Bobály nevű halat megvizsgálván, kiderült, hogy ez sem más, 

 mint üonbra canina Marsil. Kovács tanár úr szíves fáradozásának köszön- 

 jük érdekes halacskánkra nézve új lakóhelyet és új, eddig ismeretlen 

 volt nevet. 



1881. év elején, mint említve volt, dr. Chyzer úr küldött számos 

 ümbrat a Bodrogközből Pócz név alatt. 



Az Umbranak, melynek magyar neve gyanánt Ribalial szerepelt, a 

 mi nyilván nem, vagy csak félig magyar, akad tehát egyszerre két magyar 

 név is, ú. m. Pócz és Bobály. Az első, nézetem szerint, helyesebb magyar 

 elnevezés, miután a Bobály szó talán oláh származású. Mindegyik azonban 

 jobb, mint a használatban volt Ribahal. 



A geographiai elterjedésre nézve következő lakóhelyek ismeretesek : 

 Fertő-tó, Pest (Ördögárok), Balaton (Tapolcza, Zala-Apáti), Koinádi (Bi- 

 harm.), Bodrogköz (Zemplénm.). Hazánkon kívül az alsó ausztriai Moos- 

 hrunn mellett (Fitzinger) ; Szerbiában : Negotin mellett (Pancic) és Orosz- 

 országban : Odessa mellett (Noedmann). 



UMBRA CANINA (Mars.) 



Közli Herman Ottó. 



(IV-dik tábla.) 



Dr. Károli János, régi, jó barátom az én ösztönzésemre állította 

 egybe az e nevezetes és szerfelett érdekes halra vonatkozó adatokat, a 

 melyek minden bizonynyal kimerítők. A mi pedig azt illeti, hogy mi 

 költötte föl az én érdeklődésemet, noha ichthyologiával csak ritkán fog- 

 lalkozom, az igen egyszerű dolog. 



Dr. Chyzer Coknél úr ugyanis e halnak számos példányát élö álla- 

 potban hozta a Nemzeti Múzeumba s így alkalmunk nyílt arra, hogy élet- 

 módjának bizonyos részét megfigyelhessük s szemügyre vehessük színét és 

 alakját is. 



Bátran mondhatom, hogy a ki e halat csak leírásokból s az eddig 

 közölt rajzokból ismeri, az a természetben sohasem ismer reá ! Sőt a, ter- 



