205 



Nom tekintve Frauenfeld megjegyzését^ a ki ez elméletet felhozva, 

 utána teszi: «Allein auch hier muss ich entschieden gegen jede solche 

 Generalisirungstheorie, die es so sehr liebt die Naturerscheinungen in 

 irgend eine ganz ausschliessende Zwangsjacke zu stecken, mich ausspre- 

 chen»^ • — még mindig nagy kérdés, hogy milyen nedv az, a melyik « orga- 

 nisationsfähig » és a melynek « gallenbildend » ereje van. — Vájjon nem a 

 «vis vitális» fogalomkörébe vezet az ilyen magyarázat, amelyhez akkor 

 folyamodtak a régi tudósok, midőn a positiv, a kísérleteken és egyenes 

 szemléleten alapuló tudást a puszta hit helyettesitette. A mai korban a 

 természettudományok állása megköveteli, hogy a fogalmat, melyet vala- 

 mely szóhoz kötünk, legalább fejtsük ki, de mindenek felett azt, hogy állí- 

 tásunkat szemlélet, kísérlet előzze meg. Sajnos, hogy Czech erre nem gon- 

 dolt, hogy egy szóval sem említi, látta-e azt a nedvet, milyen physikai 

 vagy chemiai tulajdonságai vannak stb. 



Czech elmélete szerint a gubacs új-képlet, degeneratio és nem pusz- 

 tán deform atio ; mintegy parazitája a növénynek, mely chemiai hatás ered- 

 ménye és az általjön létre, hogy bizonyos «szervesítő», «gubacsképző» 

 nedv elegyedik a növény nedveivel.^ 



ScHENCK ellene mond ez elméletnek.^ Ha jelen van is, valami izgató 

 folyadék, az a gubacs növekedésének folyamatát nem idézheti elő, hanem 

 valószínű, hogy ez izgatást a lárva szívással és rágással folyton feltartja és 

 a növekedést ez által hozza létre. — A Cecydomyiák peterak ója — úgy 

 mond — picziny és nem hatolhat be a növénybe ; ezek petéiket a növényre 

 rakják; csak a lárváik hatolnak be a növénybe és a gubacsképzödést is a 

 lárvák hozzák létre. 



G. Mayr a rózsagubacsról szólva, inkább alakbeli és helyzeti eltéré- 

 sökről emlékezik meg; kitűnik azonbsiii,hogj ö e guhacsoksit ág-képleteknek 

 tartja, midőn leírja, hogy «azon gubacs-csoportoknál, melyek az ág tete- 

 jén ülnek, az ág vége többé vagy kevésbbé ágas koronggá szélesedik ki, 

 a melynek felső felületéből valamint széleiből erednek a szorosan egymás 

 mellé helyezkedett gubacsok; azok a gubacsok pedig, melyek az ágat 

 körűifogják, úgy, hogy az ág e gubacscsoporton átnőtt, olyan oldalrügyekhől 

 képződtek, melyek igen rövid tengelyt hajtottak, és a melyeknek a teteje 

 épen úgy kiszélesedett, mint az előbbinél.* 



Sok tekintetben figyelemre méltó értekezést közölt dr. Adler a 



^ G. Frauenfeld: Die Gallen. Sitzungsb. d, k. Akademie d. Wiss. Math.- 

 naturw. Klasse. Wien. 1855. XV. B. 258—259. 1. 



2 Idézett hely. 338. 1. 



^ Jahrbücher des Vereins f. Naturkunde im Herzogthum Nassau. 1862., 1863. 

 (17., 18. Heft.) 136. 1. 



* Dr. G. Mayr: Die europäischen Cynipiden-Gallen. Wien, 1876. 15. 1. 



