ísJOö 



Deutsche Entom. Zeitschrift 1877-iki folyamában.^ Ez alkalommal csak a 

 gubacsok képződésére vonatkozó adatait, nevezetesen a rózsagubacsra 

 nézve tett megfigyeléseit veszem tekintetbe. 



Adler a természettudományok mai állásának és követelményének 

 megfelelöleg a kísérlet, az egyenes szemlélet útjára tért, így akarván a 

 helyeset és igazat megállapítani. Első kísérleteit még 187i2-ben tette. A 

 gyűjtött rózsagubacsokból felnevelt rovarokat a szabadba, a megfelelő 

 rózsabokorra helyezte ; műveletöket figyelte és a helyeket, melyeket meg- 

 szúrtak, pontosan megjelölte. A 44 rovar közül 26-ot látott a szúrás, ille- 

 tőleg peterakás műveletében. E kísérletnél megállapította, hogy nem min- 

 den megszúrt helyen keletkezik gubacs ; a i26 megszúrt ág közül csak 

 kilenczen mutatkozott gubacs; a többin nem. Megállapította továbbá, 

 hogy a hímekkel nem érintkezett nőstények petéiből lárvák fejlődtek^ 

 vagyis megállapította, hogy e rovarok parthenogenesis útján szaporodhat- 

 nak, melyet későbbi, három nemzedéken át folytatott kísérletei megerősí- 

 tettek és minden kétségen kívül helyeztek. 



1874-ben ismételte a kísérletet. A peterakás módjára nézve általában 

 azt tapasztalta, amit már Brandt és Katzeburg leírtak. — ■ «Hat die Wespe 

 nach sorgfaltigem Fühlen an der Endspitze eines Triebes die ihr zusagende 

 Stelle gefunden, so senkt sie die Hinterleibsspitze möglichst tief zwischen 

 die zarten und noch unentfalteten Blättchen des Triebes hinein. — — — 

 rasch tritt der bis dahin im Hinterleibe verborgene Stachel hervor, um 

 möglichst tief einzudringen und den für das Wachsthum des Triebes so wich- 

 tigen Punkt, den Vegetationspunkt zu erreichen''.^ 



Kísérleteiből az is kiderült, hogy a megszúrt ágakon a szúrás után 

 10 — 12 nap múlva a gubacsképződésnek még semmi külső jele sem mutat- 

 kozik. A peték a fejlődő fiatal leveleken és magán a hajtás tengelyén is 

 hátulsó végökkel meglehetős szabályos sorokban vannak odaragasztva ; a 

 pete mellső végé hosszú bajuszba megy ki, melyek mint finom szálak 

 vonulnak át a leveleken. — A petében fejlődő lárva a petének mindig a 

 mellső, vagyis szabad végén van. 



A gubacsképződésre nézve a «mérges nedv» hatását egyenesen elveti 

 és a képződést pusztán a lárváknak tulajdonítja, minthogy az csak 

 akkor veszi kezdetét, mikor a lárvák a petéből kibújnak és a fiatal paren- 

 chym-sejteket eszik. A fiatal gubacs keresztmetszetében látható, hogy min- 

 den egyes lárvát körbe helyezkedő sejtek vesznek körül; külön üreg, mely- 

 ben a lárva feküdnék, nincsen ; ez cáak akkor lesz, ha a lárva maga körül 

 megeszi a sejteket. 



^ Dr. Adler in Schleswig, Beiträge 7AU- Naturgeschicbte der Cynipiden I. Über 

 Partlienogenesis bei Ebodites rosae. (Deutscbe Ent. Zeitscbr. XXI. 1877. Heft. 1.) 

 ^ Idézett munka. 210. 1. 



