Í58 



kert, KÍ8-Hárshegy ; Qu. cerris-en elég nagy mennyiségben. A flarázs az első 

 év május havában repül. 



G7. N, minutulus, Gir. — Lipótmezö, Vadas-kert; Qu. cerris en. 



68. Cynips superfetationis, Gir. Felemlítem ez alig ismert gubaesot 

 is, melyet a jelen ev július havában találtam az állatkertben egy Qu. pedun- 

 culatá-n. Jul. 14-ikén vettem észre a ián, a termés csészéjének szélén; 

 17-ikén már egyet sem találtam fön ; csak az üres csészék látszottak az ágon, 

 a mélyedésekkel, melyekből a csinos kis gubacsok kihullottak. A földön, 

 hosszas keresés után, megtaláltam néhányat és eltettem. 



GiKA UD leírása igen hű ; teljesen ráillik.* Áfán levő gubacsok szürkés- 

 zöldek ; a lehullottak megbarnulnak és kissé megránczosodnak. Egy csészén 

 rendesen csak egy van; de találtam kettőt, sőt hármat is. A lárvák jelen- 

 leg teljesen kifejlettek és épek. G. Mayr e gubaesot nem ismervén, munká- 

 jában (Die Europ. Eichengallen) nem rajzolta le, s legújabb művében fel 

 sem említi. 



Mindezek igazi gubacsdarazsuk ; az ugyancsak nagy számban felnevelt 

 zsellérek (Inquilina) elsorolását más alkalomra hagyom. 



Biológiai Jegyzetek. A gubacsdarázsok általában együgyű rovarok ; a 

 kitelelök különösen lusták ; kézzel egyenként összefogdoshatok ; még leg- 

 fürgebbeknek találtam a C. tinctoria példányait: ezek a skatulya felnyitá- 

 sánál azonnal készek a repülésre és szinte zúgnak szárnyokkal, ha a ska- 

 tulya rajok záratva, ez meg nem engedtetik nekik. 



A lustábbak, de mások is, védelmökre általában a tette test használják ; 

 alig érinti meg őket az ember, azonnal lebuknak, nagyot koppannak és 

 összevont végtagokkal élettelen tárgyként feküsznek egy darabig. Különösen 

 tapasztaltam ezt a C. calicis és C. truncicola példányainál, valamint a Kho- 

 dites rosae-nál, mint különben azt már Brandt és Ratzeburg megírták vala 

 (Medizinische Zoologie IL). Védelmökre szolgál alkatuk és szinezetök is : a 

 tölgyfán élők a tölgyek rügyeihez, a Rhodites rosse a rózsafa rügyeihez mu- 

 tat hasonlóságot. 



A tavaszi vagy nyári generáczió sokkal fürgébb ; már a skatulyában 

 sürögnek-forognak és igyekeznek a párosodás fontos munkáját véghez vinni. 

 A skatulya megnyíltával azonnal szárnyra kelnek és neki repülnek a nyitott 

 vagy csukott ablaknak. A napfény és a teljes szabadság érzete élénkségöket 

 fokozza. Az Andricus ramuli mintegy ^20 példányát, hímeket, tojókat üvegbe 

 fogva, kivittem az állatkertbe s ott egy bokros Quercus pedunculata leveleire 

 eresztettem őket, hova a lemenőben levő nap sugarai estek. Fürgén futkostak 

 ide s tova a leveleken; alig tudtam őket szemmel kísérni ; csápjaikkal tapo- 

 gattak, majd törleszkedtek, szárnyaikat lábaikkal végig kefélgették és külö- 



* Verh. d. Zool bot. G. 1859. IX. 372 1. 



