80 



tett barázdáján a test mellső végét éri el s tényleg ugy látszik, mintha 

 csupán innét venné eredetét (1 — 4. ábra). 



Az Anisonema úszása közben lassan s egyenletesen halad előre s az 

 irányt, melyben megindult, hacsak akadályok nem állanak útjában, több- 

 nyire hosszabb ideig megtartja. A helyváltoztatást az örvényzöostor tartja 

 fenn, míg az irányt az uszályostor jelöli ki, mely, miként már Dujardin is 

 megjegyezte/'' kormányrúd szerepét viszi s ezért James-Claek méltán ne- 

 vezhette gubernaculumnak. Míg a véglény usztában haladási irányát, 

 melyből időről-időre észlelhető jobbra-balra biczczentése sem zökkenti ki, 

 megtartja, az uszályostort egyszerűen mintegy maga után czipeli, míg ha- 

 ladási irányának megváltoztatásakor az uszályostor lép tevékenységbe s ez 

 fordítja teetét egy-egy megfelelő suhintással más irány felé. Néha uszály- 

 ostorának szabad végét valamely idegen testnek nekitáuiasztva pihen, vagy 

 uszályostorán mint valamely kocsányon himbálódzik ; máskor ismét hirte- 

 len hátrapeczkeli magát, mi oly módon jő létre, hogy valamely idegen 

 testnek neki támaszkodva egyre jobban megfeszülő uszályostora a száj- 

 peremmező vájújából végre nagy erővel kipattan s a testet hátra löki. 



Hogy az Anisonemák kívülről szilárd táj)lálékot vesznek fel, azt már a 

 régibb búvárok is tudták : szájat és garatot azonlan mégis csak Bütschli- 

 nek és SiEiN-nek sikerült kimutatni. Az előbbi búvár szerint: «A szájkészülé- 

 ket a hátulsó ostor mellső ívelt része által határolt mezőnek közepén látjuk 

 egy csőszerű, aránylag nem messze hátra érő képződmény alakjában. » ^*' Stein 

 pedig legújabb munkájában a garatot tölcsérszerű szájnyílással kezdődő rö- 

 vid csőnek rajzolja, melynek alsó szegélyétől indul ki a «föostor», felső sze- 

 gélyétől pedig a « mellékostor », mely örvényzése által a táplálékot a garatba 

 tereli,^' míg régebben az ostorok odanö vési pontjától kiinduló s egész a test 

 közepéig érő, hosszú résnek vélte a szájat.^^ Saját vizsgálataim szerint a 

 száj a peremmezőnek a középvonaltól többé -kevésbbé balra eső azon zugá- 

 ban nyílik, melyből mindkét ostor kiindul s gyengén S alakulag kissé jobb 

 felé hajló, kürtszerű, hártyás garatba vezet, mely tágulásának, illetőleg el- 

 szűkülésének foka szerint, igen különböző kéj)et nyújt, s majd tisztán kive- 

 hető (4. 6. ábra), majd inkább tátongó (l.ábra), majd szűk hasadéknak 

 (2. 3. ábra) látszik ; s azt hiszem, hogy a garatnak igen feltűnő kitágulás! 

 és szűkülési képessége abban leli magyarázatát, hogy mint több más osto- 

 rosnak (pl. a Peranemának) garatja nem valódi cső, hanem csöostyaszerű- 

 leg (hohlhippenartig) csavarodott hártyás szalag által képeztetik, mely 

 befelé csavarodva elszűkül, kifelé csavarodva pedig kitágul. Minthogy pe- 



Op. cit. p. 299. 



Op, cit. p. 2.54. 



Op. cit. Taf. XXIV. flg. 6—11. 



Der Organismus der Infusionsthiere. I. Abtli. 18.59. p. 76. 



