82 



Stein ismerték fel ismét a magot, mely az előbbi búvár szerint meglehetős 

 tekintélyes nagyságú, tojásdad, szemcsés test, mely a véglény teste hátsó 

 részének jobboldali szegélye mellett foglal helyet s szerkezetét tekintve a 

 csillószörös ázalékállatkák magjával egyezik meg. Stein ellenben kis, ke- 

 rekded, magkéregréteg által határolt, vagy ezt nélkülöző, hólyagcsaalakú 

 magot rajzol az Anisonema baloldalán, a lüktető üregecske alatt ; egyik 

 ábráján azonban a mag, mint BtJTscHLi-nél, a test jobb széle mellett foglal 

 helyet ;"° az oszlásban levő példányok magját pedig Stein is egynemű 

 tojásdad képletnek rajzolja."^^ Saját vizsgálataim szerint a sósvízi Anisone- 

 mának többnyü'e igen tekintélyes nagyságú magja alakját, szerkezetét s 

 elhelyezését tekintve teljesen megegyezik a Bütschli által adott leírással; 

 midőn azonban vizsgálataimra támaszkodva határozottan BüTSCiiLi-hez 

 csatlakozom, legkevésbbé sem akarom Stein leírásának helyességét két- 

 ségbe vonni, sőt azt hiszem, hogy a mag szerkezetére s elhelyezésére vonat- 

 kozó eltérő adatok egymással megegyeztethetők. Az oszlásban levő pél- 

 dánynál, mint említettem. Stein is oly szerkezetűnek rajzolja a magot, 

 minőnek Bütchli s én is találtam, miből azon következtetést vonom, hogy 

 a mag fiatal korában állandóan a Hertwig Eichaed által primitívnek 

 nevezett mag (primitiver Kern) szerkezetével bír, mely magnedv által 

 egyenletesen átivódott magállományból áll s melyben legfeljebb egyes 

 tömörebb rögöcskék vannak kiválva í''^^ a Bütschli és általam vizsgált 

 Anisenomáknál a mag ezen primitív szerkezetét továbbra is megtartja, 

 míg a Stein által vizsgáltaknál a primitív magból utólagosan hólyag- 

 csaalakú mag fejlődött. Hogy pedig az lehetséges, hogy ugyanazon 

 ostoros magja bizonyos tartózkodási helyeken s talán bizonyos évszakok- 

 ban nemzedékeken át megtarthatja első szerkezetét, míg más tartóz- 

 kodási helyeken s talán más évszakokban magja hólyagcsaalakúvá változik 

 át, ezt más ostorosokon tett észleleteim alapján, melyekre alább az 

 Eutreptiánál még visszatérendek, igen valószínűnek tartom. Megemlítem 

 továbbá, hogy az Anisonema grandéval igen közel rokon A. truncatumnak 

 Stein is primitiv magot rajzol.'^ A mi azt illeti, hogy Stein a magot a 

 baloldalra rajzolja, míg Bütschli és én azt állandóan a jobboldalon láttuk, 

 erre nézve azt kell megjegyeznem, hogy a Bütschli és általam vizsgált 

 Anisonemák teste széles és erősen lapított, míg a Stein által vizsgáltak 

 keskenyebbek, inkább hengeresek s hossztengelyök irányában erősen csa- 

 varodottak; ezt tekintetbe véve azt hiszem, hogy nem tévedek, hogy a 

 magnak a test jobboldaláról ennek baloldala fele való húzódása a Stein 



2" Op. cit. Taf. XXIV. fig. 9. 

 2^ Op. cit. Taf. XXIV. fig. 11. 



'■'^ Beiträge zn einer einheitlichen Auffassung der verschiedenen Kernformen. 

 Morpholog. Jahrb. II. Bd. 1^76. p. 71. 



'■^^ Op. cit. Taf. XXIV. tig. Iá— 13. 



