S3- 



által vizsgált Anisonemák testének a hossztengely^ irányában való erős 

 csavarodásának következménye, mely felfogásomban megerösit az, hogy 

 az Anisonemának úgy szélesebb, laposabb s kevésbbé csavarodott testű 

 példányánál Stein is a jobboldalon találta a magot.^^ 



Kétséget nem szenved, hogy az Anisonema hosszirányú oszlás által 

 szaporodik. Már Perty is említést tesz oly példányokról, melyeknek négy 

 ostora volt s ezeket méltán tartotta oszlásban levöknek.^^ James-Clark 

 szintén észlelt oly példányokat, melyek — mint mondja — történetesen 

 két járulékos ostorral voltak ellátva ^'^; De Fkomentel továbbá ugyanilyen 

 négy ostorral (két egyenlő hosszúságú örvényző s két különböző hosszú- 

 ságú uszályostorral) ellátott, kétségkívül oszlásra készülő Anisonemát írt 

 le, mint külön nemnek képviselőjét, Diplomita insignis elnevezés alatt ^'^; 

 Stein végre ugyanily négy ostorral bíró, szélestestű Anisonema rajzát 

 adván megjegyzi, hogy hosszirányú oszlás kezdetén van, mit a két üre- 

 gecske s két mag jelenléte minden kétség fölé emel. Az oszlást kezdetétől 

 végéig követni még eddigelé sekinek sem sikerült. 



Nem hagyhatom itt említés nélkül, hogy Stein az Anisonemánál, 

 mint több más ostorosnál is (Monas, Chlamydomonas, Ciyptomonas, Eha- 

 phidomonas, Phacus, Euglena, Trachelomonas), a magból kiinduló saját- 

 ságos szaporodási módról tesz említést. Ezen állítólagos ivaros szaporodási 

 mód, mint a nagyszabású, fájdalom még befejezetlen munka első részének 

 egyes rövid megjegyzéseiből, az ábrákból s ezeknek magyarázó szövegéből, 

 valamint Stein korábbi dolgozataiból ^^ kivehető, abból áll, hogy a neve- 

 zett ostorosok magja előrement egybekelés (conjugatio) után egészben, 

 vagy. két vagy több részre oszolva, világos, egynemű, színtelen állomány- 

 ból álló csírgömbbe (Keimkugel) változik, mely, miután tekintélyes nagy- 

 ságra növekedett, apró gömbölyded rajzókat tartalmazó csírtömlővé 

 (Keimsack) fejlődik, s ebből végre, miután az anyai test szétpukkant, az 

 ostorral ellátott parányi embryók szétrajzanak. Hogy azonban ezek mily 

 módon térnek vissza az anyai szervezet alakjára, ezt STEiN-nek nem sike- 

 rült kimutatni s e szerint már a priori sem igen látszik valószínűnek, hogy 

 a parányi mindig színtelen rajzók az illető ostorosnak embryói. En az 

 Anisonemánál nem észleltem ugyan «csirtömloket«, de régóta ismerem a 

 Chlamydomonas-, Crystomonas-, Euglena-, Dinobryan-, Phacus-, Trache- 

 lomonasnál, valamint a Peridiniumoknál s a levélzölddel nem bíró ostoro- 

 sok között a Monas Guttulánál, Anthophysánál és Codcnosigánál, melyek- 

 nél a leghatározottabban meggyőződtem, hogy a belölök kirajzó apró 



2* Op. cit. Taf. XXIV. fig. 9. 



25 Op. cit. p. 164. Taf. XI. fig. 4. 



26 Op. cit. p. 334. PL X. fig. 69. 



" Op. cit. p. 335. PI. XXIII. fig. 37. 



-^ Der Organismus der Infusionsthiere. II. Al)tli. 1867. p. 56. 



6* 



