S8 



gélyén létezik, bol gyaki-au lehet a dkörülvándorló üregecskeszerü képződ- 

 mény» megjelenését s elenyészését megfigyelni. Az üregecskének látszó kép- 

 ződmény azonban korántsem kiemelkedő buborék, hanem öblösen elálló, 

 protoplasmaticus hártya, mint a gallér, melyre közvetlenül rácsavarodik s 

 melylyel folytonos összefüggésben áll (8. ábra). E szerint az igen nehezen 

 értelmezhető, körülvándorló buborékszerü szájra nézve egyszerűen igy áll 

 a dolog : a gallér nem egészen zárt cső vagy tölcsér, hanem papirtölcsér 

 módjára csavarodott, finom, protoplasmaticus hártya, melynek alsó része 

 a táplálék felvételekor lefeslik, s ez az, a mi a testtől többé-kevésbbé elálló 

 buboréknak látszik, mely, midőn ismét visszacsavarodik, egészen elenyé- 

 szik, vagy pedig, más és más pontokon feselvén le, a gallér alatt a test 

 körül tényleg vándorolni látszik. Miután pedig a gallér egész hosszában 

 csavarodott s a száj mellől leemelödő hártyával közvetlenül összefügg, 

 könnyen megérthető az is, hogy miért jutnak a galléron megragadt apró 

 táplálékrészecskék pörge járatban lefelé csúszva épen a szájhoz, sőt az is 

 lehetségesnek látszik, hogy a gallér belsejébe habart táplálékrészecskék, 

 mint James-Cláek vélte, a gallér fenekéről is a szájba juthatnak. Maga a 

 szájnyilás a gallér alsó részéről lefeslett hártya öblének ala,pján létezik, 

 honnét nyeléskor finom résszerű járatot látunk kiindulni, mely az elnyelt 

 vizet, alkalmilag apró táplálékrészecskékkel együtt egy kitágulva orsóalakú, 

 majd tojásdad svégre elgömbölyödő üregecskébe vezeti(8. ábra). Világos, hogy 

 a szájtól kiinduló, kissé S-alakúlag hajlott járat a csupán nyeléskor kive- 

 hető s úgy látszik önálló hártyát nélkülöző garatnak, az elnyelt folyadékot 

 8 táplálékrészecskéket felvevő üregecskeszerü tágulat pedig azon üregecské- 

 nek felel meg, melyet számos csillószőrös ázalékállatkánál az elnyelt 

 folyadék mintegy kiváj a lágy protoplasmában. Ezen üregecske, mely, mint 

 alább alkalmam leend kimutatni, más ostorosaknál is megvan, s melyet 

 nyeldeJdű üregecskének akarok nevezni, megteltekor összehúzódik s tartalmát 

 az entoplasmába nyomja, melybe a folyadék majd beivódik, majd cseppben 

 kiválva marad. 



Meg kell még jegyeznem, hogy a gallér alsó része csak ritkán, nyil- 

 ván csak akkor van a szájtól leemelődve, midőn az ostoros szilárd táplálék 

 felvevésére készül; a viz felvétele ellenben a szájnak látszólag teljes elzá- 

 ródása alatt is szakadatlanul történik s a nyeldeklő üregecske ütemes lük- 

 tetései mintegy beszívják a vizet. 



Ezek után jogosan vélem állíthatni, hogy valamint a sósvízi Codo- 

 nocladiumnak, úgy a többi Craspedomonasoknak is csupán egyetlen lüktető 

 üregecskéje van, melyet már Fresenius is ismert, mig a James-Clark által 

 felfedezett s Bütschli és Stein által is észlelt második üregecske, mely az 

 előbbivel szemben a test ellenkező oldalán foglal helyet, voltaképen az 

 általam nyeldeklő üregecskének nevezettel azonos, mely nem folyadéknak 

 kiürítésére, hanem ellenkezőleg a testbe szállítására szolgál. Az ezen nyel- 



