8í) 



* 

 deklö üregecskéhez vezető s felfogásom szerint garatnak megfelelő járat 



valószínűleg ugyanaz, melyet James-Clark és Bütschli is látott s azon 

 nedvjáratnak tartott, mely a protoplasmából összeszivárgó folyadékot a 

 lüktető üregecskéhez szállítja. 



A Craspedomonasok külön alfelnyílása James-Clakk és Bütschli sze- 

 rint a galléron belül az ostor alapján létezik; nekem a C. corymbosa ürí- 

 tését közvetlenül megfigyelnem nem sikerült. 



MENOIDIÜM ASTASIA, N. Sp. 



(IV. Táb. 9—13 ábra.) 



Ezen ostorost, melyet elhalt Canthocamptusok üres páuczélában rit- 

 kán s csak kevés számú példányokban volt alkalmam észlelni, bár nem 

 lényegtelen részletekben tér el a Perty által felfedezett^ s újabban Stein 

 ál' al pontosabban tanulmányozott Menoidium pellucidumtól,^ mégis leg- 

 czélszerűbben a Menoidium nembe vélem beoszthatni. 



Ostorosunk teste leggyakrabban szavakba bajosan foglalható módon, 

 némileg S-alakúlag hajlott (9 — 11, ábra), míg a Menoidium pellucidum 

 Perty és Stein szerint sarlóalakú. Hátsó vége tömlöszerűleg duzzadt, a 

 mellső elkeskenyedik, s mint a M. pellucidumnál, hegyes sarlóalakú nyúl- 

 ványnyal végződik. Míg a M. pellucidum teste egészen merev s alakját 

 állandóan megtartja, addig a M. Astasia, mint az általam ezután választott 

 fajnév is kifejezi, képes összehúzódni s alakját változtatni (10. 13. ábra); 

 de korántsem oly élénken és gyorsan, mint az Astasiák, hanem lomhán, 

 lassan, mintha az összehúzódó plasmának bizonyos ellenállást, merevséget 

 kellene legyőzni, körülbelül oly módon, mint a nedves földben élő Amoe- 

 bák lomha, nehézkes alakváltoztatásáról ismeretes. 



Stein a M. pellucidumnál egyetlen ostort rajzol, mely a hegyes ajak- 

 sarló alapjából indul ki; én a M. Astasiánál két ostort találtam, melyek 

 közül azonban az egyik gyakran egészen vissza van húzódva (10. 12. ábra). 

 Az ostorok a testnél rövidebbek, hengeresek s feltűnően vastagok; teljesen 

 megnyúlva soha sem láttam, hanem rendesen ívelten hajolva, mely állás- 

 ban gyakran hosszabb ideig pihennek s általában csak igen lomhán evez- 

 nek, minek következtében a M. Astasia úszása is felette lomha s nehézkes. 



Az ostorok alapján kissé ívelten hajlott, hátrafelé elkeskenyedő cső, 

 a garat vezet a test belsejébe (10 — 12. ábra), melyben azonban elnyelt 

 idegen testeket nem különböztethettem meg s azt hiszem, hogy mint a M. 

 pellucidum, úgy a M. Astasia sem vesz fel szilárd táplálékot. A garat belső 



^ Op. cit. p. 174. 



2 Op. cit. Taf. XXIII. Fig. 30—34. 



