91 



nagy összehúzékonyságát tekintve, zöld színének daczára, közelebb csatla- 

 kozik az Ástasiákhoz.»* Én az Eutreptia viridisnek a tordai és szamosfalvi 

 sóstavakban való előfordulását a magyar orvosok és természetvizsgálók 

 Élőpatakon tartott XYIII. vándorgyűlésének évkönyveiben már 1875-ben 

 feljegyeztem. 



Az Eutreptia viridis mind a tordai, mind a szamosfalvi sóstavak vizé- 

 ben igen gyakori s tenyésztőedényeimben néha annyira elszaporodtak, 

 hogy azoknak világosság felé fordított oldalát élénk fűzöld réteggel vonták 

 be. A sósvízben való tenyészése annyiban meglepő, a mennyiben mind 

 Perty, mind Stein édesvízben találták, én pedig a Kolozsvár körüli édes 

 vizekben évek óta hiába keresem ezen érdekes alakot. 



Az ílutreptia viridis oly közel áll az Euglenákhoz, nevezetesen az 

 annyii'a közönséges Euglena viridishez, hogy az alább tárgyalandó bámu- 

 latos élénk alakváltoztatü képességetői eltekintve, csakis állandóan kettős 

 ostora által látszik különbözni; egyéb szervezeti eltérései oly alárendelt 

 értékűek, hogy ezek miatt bízvást össze lehetne foglalni az Euglena virí- 

 dis-szel, mely lelőhelyek és évszakok szerint különben is annyira hajlandó 

 a variálásra, hogy Focke azon állítása, hogy az Astasíafélék (Euglenafélék) 

 családjába tartozó több nem és faj (Euglena sangvinea, hyalína *), 

 viridis, Spirogyra, Acus és Amblyophis viridis) egy fajba vonandó össze,^ 

 jó részt elfogadhatónak látszik; ez alatt azonban — mint Focke megjegyzi, 

 ■ — nem kell azt érteni, mintha a különböző alakok, nem mint ilyenek vol- 

 nának találhatók s az adott diagnosisok szerint meghatározhatók, hanem 

 csak annyit, hogy az egyes alakok egymással valószínűleg fejlődési össze- 

 függésben állanak. Sőt talán, a két ostor daczára, még az Eutreptíát is 

 össze lehetne vonni az Euglenákkal, miután az Euglena bizonyos fajainál 

 nem ritkán, sőt néha épen tömegesen fordulnak elő oly egyének, melyek- 

 nek két egészen egyenlő ostora van : ez áll nevezetesen a pompás Euglena 

 sangvineáról, melyről már Ehrenberg feljegyezte, hogy egy példánynál 

 két ostort észlelt '', Morren pedig ugyanezen Euglenának határozottan két 

 ostort tulajdonít, melyek közül azonban az egyik rendesen a test belsejébe 

 van \isszahúzódva ^. Stein ellenében, ki Morren ezen állításait tévesnek 

 mondja, határozottan állíthatom, hogy az E. sangvineánál két ostorral bíró 



* Op. cit. p. VIII. 



^ A tordai és szamosfalvi sóstavak ázalagfaunája. Kül. lény. p. 10. 



''■ A színtelen Euglina liyalina, Elirb., melyet Stein csírtönilövel terhes E. viri- 

 disnek tart (Op. cit. Taf. XX. Fig. 20.) kétség kívül nem egyéb, mint Rliizidiumi által 

 me fertőztetett E. viridis. 



^ Physiologische Studien. II. Hft. Bremen. 1854. p. 11. 



' Op. cit. p. 107. Tai-. VII. Eig. VI. a. 



** Recherches sur la rubréfaction des eaux. Nouv. Mém. de l'Acad. roy. de 

 Bruxelles. 1843. 



^ Op. cit. p. 66. 



