97 



ticellafélék ellenben vízzel együtt szilárd táplálékot is vesznek fel, lüktető 

 üregecskéjöknek ürítő nyilasa pedig egyúttal az emésztésre nem alkalmas 

 táplálékalkatrészek eltávolítására, azaz alfelnyilásúl is szolgál. 



A lüktető üregecske kifelé tekintő oldalán foglal helyet a már több- 

 ször említett piros szemfolt, egy átmetszeti képben félhold- vagy vesealakú- 

 nak látszó, voltaképen azonban egyik oldalán vájt, a másikon kidombo- 

 rodó, kerek, tojásdad, vagy téglaalakú testecske, mely vájulatával az üre- 

 gecske felé tekint s ennek egy részét közvetetlenűl megfekszi. Fiatal 

 Eutreptiák szemfoltja egészen egynemű, vérpiros állomány által képezte- 

 tik, míg idősebb, paramylontestecskékkel tömött egyéneknél, a fényt erősen 

 törő, színtelen, tömör gömböcskéket tartalmaz, melyek gyakran egy na- 

 gyobb középső gömböcske körül vannak csoportosulva s a vérpiros alap- 

 állományba ágyazva. Jód hozzáadására a szemfolt sötét ibolyaszínt vált. 

 Â. zöld ostorosak, nevezetesen Euglenafélék piros szemfoltjának jóddal való 

 kezelésre bekövetkező megkékülését Cohn már igen régen feljegyezte,^'' 

 mely adatot avval egészíthetek ki, hogy a piros közti állomány az, a mi 

 megkékűl, míg a fényes szemcsék egy ideig színtelenek maradnak, később 

 pedig megbarnulnak s általában úgy viselik magokat a jód iránt, mint a 

 paramylontestecskék. 



Az Eutreptiáknak aránylag tekintélyes nagyságú magja más helyet 

 foglal el s más szerkezetű fiatal egyéneknél, mint idősebbeknél (2., 4., 6. ábra). 

 E tekintetben is teljesen megegyezik az Eutreptia a többi Euglenafélével 

 s a mit itt az Eutreptiáról mondok, ugyanez áll mindenben az Eugle- 

 nákról is. 



Fiatal Eutreptiák magja a test hátsó részében, közvetlenül a far- 

 kocska előtt foglal helyet (2. ábra), a hátsó testvég elkeskenyedésének meg- 

 felelőleg hátra felé többnyire szintén elkeskenyedik s egészben tojásdad 

 alakú. Szerkezetét illetőleg halvány színtelen alapállományból áll, mely- 

 ben szabályos körökben elhelyezett erősebben fénytörő gömböcskék külön- 

 böztethetők meg (10. ábra), közepét pedig egy kis világos udvar által körül- 

 vett egynemű gömb, magocska (nucleolus) foglalja el. 



Ezen helyzetét és szerkezetét azonban nem tartja meg a mag hossza- 

 san, csakhamar lényeges változások érik. Az első változás abban áll, hogy 

 a megnagyobbodott mag az Eutreptia testének közepe felé húzódik. Szer- 

 kezetét egyelőre csak annyiban éri változás, hogy vastag kéregrétegének 

 szemcséi megkisebbednek (1 1. ábra). Később a belső testet, a magocskát kör- 

 nyező világos udvar egyre növekedik, míg a kéregréteg ennek növekedésé- 

 vel lépést tartva fogy (12. ábra), míg végre egészen elenyészik s ekkor a 

 mag finom burok, maghártya által határolt, úgynevezett hólyagcsaalaiú 



^^ Nachträge zur Naturgeschichte des Protocoecus pluviahs. Nova Acta Acad. 

 L. C. Vol. VX. pars altera. 1850. 



Természetrajzi füzetek. A^I. köt. 7 



