100 



új, élénkpiros, szemcsétlen szorítja ki helyéből, mely mellett a régi szem- 

 folt még egy ideig megmarad ; e mellett szól továbbá azon változás, mely 

 a magon észlelhető. A paramylontestecskékkel megtelt s betokozódásra 

 kész Eutreptiák magja, mint fentebb említettem, a test közepe táján foglal 

 helyet s hólyagcsaalakú, a tokot elhagyó egyéneknél ellenben a mag ismét 

 a test hátsó végében, a farkocska felett foglal helyet, s primitiv alakjá- 

 ban látható (10. ábra). Mindezekből úgy hiszem jogosan vonható azon 

 következtetés, hogy az Eutreptiák pihenési időszakok után, a rajzás tar- 

 tama alatt paramylontestecskék alakjában lerakódott tartalékanyagok 

 felhasználásával, egészen újból szerveződnek s tokjokat megifjodott testtel 

 hagyják el. 



Azon eset azonban, midőn a tokot csupán egyetlen megifjodott 

 Eutreptia hagyja el, a ritkábbak közé tartozik, sokkal gyakoribb az, midőn 

 a megifjodást nyomban ^2 — 4, ritkábban 8 részre való oszlás követi (6. ábra) 

 s egy egyén helyett egész kis család kel vidám rajzásra. 



Egy kérdést kell még itt érintenem: azt, hogy miféle jelentősége és 

 feladata van az egybekelésnek ? 



E kérdésre nézve, a mennyiben az az Eulreptiára vonatkozik, egyenes 

 feleletet nem adhatok ; jogosan vélem azonban feltehetni, hogy az egybe- 

 kelés lényege az Eutreptiánál okvetlenül ugyanaz fog lenni, mint az 

 Euglena viridisnél, melynek egybekeléséről észleleteimet a következőkben 

 jegyezhetem fel. 



A kettesével betokozódásra készülő Euglenák a fedőlemez alatt hosz- 

 szabb ideig tartva néha szabadulni igyekeznek a kellemetlen helyzetből, 

 vagy talán csak a fedőlemez nyomása által szoríttatnak ki, elég az hozzá, 

 hogy ismét mozogni kezdenek ; testök hátsó végével azonban szorosan ösz- 

 szetapadva maradnak, mintha farkokkal kölcsönösen egymásra szívták 

 volna magokat. Ezt oly gyakran volt alkalmam észlelni, hogy legkevésbbé 

 sem kételkedem azon, hogy a párosával betokozódó Euglenák farkvégökkel 

 kivétel nélkül összetapadnak. Néha azonban azt is észleltem, hogy az 

 egybekelt egyének nem csupán farkokkal, ha.nem hogy még testök hátsó 

 részének érintkező lapjával is kisebb-nagyobb területen szorosan egymás- 

 hoz tapadtak s a két egyén egymást, midőn mozogni kezdett, ide-oda húzo- 

 gatta, a nélkül, hogy sikerült volna egymástól elválniok s erre támaszkodva 

 valószínűnek lehetne tartani, hogy az egybekelés a két egyénnek teljes 

 egygyéolvadására vezet. 



Az Euglenák egybekelését különben Carter és Stein is észlelték.^" 

 Az előbbi ezen folyamatot a két egyén ideiglenes összeköttetésének, mint- 

 egy közösülésének tekinti, melynek feladata abban állana, hogy mindkét 

 egyénben nagymennyiségű «pete» fejlődését indítsa meg. Stein ellenben 



="' Der Org. III. Abtli. p. 146. 



