ir>2 



böztetésűl Eiitvt'jitia midis, rarictas scJiizochlora névvel akarom jelölni 

 (1., 3. ábra). 



Az Eutreptia viridis schizochlora, melyet ritkán találtam szabadon 

 úszva, hanem rendesen az edény oldalain, főleg pedig fenekén féregszerü- 

 leg mászkálva, a föalaknál rendesen nagyobb, mintegy 0,10 — 0,12»»^^^ hosz- 

 szaságot ér el, de különben általános alakját, nemkülönben az Eutreptiára 

 annyira jellemző élénk alakváltoztatási képességét tekintve a főalakkal 

 mindenben megegyezik. A fő különbség, melyben eltér, abban áll, hogy 

 levélzöldje mintegy darabokra van szakadozva. Az erősen szemcsézett szín- 

 telen protoplasmatest kéregrétegében ugyanis a levélzöld meglehetősen 

 egyenlő nagyságú, tojásdad vagy lándzsás, vagy csüUőszerű körvonalú dara- 

 bokat képez, melyeket számtalan közök hálózata választ el egymástól. Az 

 egyes levélzölddarabok, mint ez különösen az optical átmetszeti képeken 

 látható, duzzadt középső részből kiindulva, széleik felé ellapúinak, kiéle- 

 sednek. Egy másik különbség, mely az E. viridis és schizochlora között 

 létezik, abban áll, hogy az utóbbi vagy épen nem tartalmaz paramylon- 

 testecskéket, vagy csak igen apró gömböcskék alakjában. 



Nagyszámú E. schizoohlorák vizsgálása azon eredményre vezetett, 

 hogy a zöld darabokat elválasztó színtelen közök néha igen keskenyek, 

 vagy épen csak egyes erősebben színezett területeket körülfogó halvány 

 vonalak által jelölvék, miből azon következtetést vonom, hogy a zöld tes- 

 tek az eredetileg összefüggő chlorophyllrétegnek egyes darabokra való szét- 

 szakadozása útján képződtek. S ha tekintetbe veszem, hogy az E. schizo- 

 chlorák a víz fenekén jelennek meg, míg az egészen zöld Eutreptiák a víz 

 felületén rajzanak, hol mindenesetre mások a táplálkozási viszonyok, ne- 

 vezetesen egészen más a fény behatása, mely levélzöldet áthasonító szer- 

 vezetnél kétség kívül első sorban jő tekintetbe : hajlandó vagyok feltenni, 

 hogy a víz fenekére merült Eutreptiákon a megváltozott táplálkozási viszo- 

 nyok eredményezik azt, hogy testöknek színtelen plasmája a paramylon- 

 testecskék felhasználása után növekedik, minek következtében természete- 

 sen az ostoros egész teste is megnagyobbodik, míg a chlorophyll a fény 

 behatásának csökkentével az egész test növekedésével lépést nem tarthat- 

 ván, egyes részekre darabolódik. 



A levélzöldnek egészen olyan feldarabolódása, mint az E. schizochlo- 

 ránál, más Euglenaféléknél is előfordul. így Stein egy igen megnyúlt 

 testű Euglenának rajzát közli, melyet az E. deses fiatalkori alakjának 

 tekint s melynél a levélzöld egészen azon viszonyt mutatja, mint az 

 E. schizochloránál.^^ Én ezen alakot évek óta ismerem s bár mindig csak 

 egyes példányokban, de elég gyakran találtara oly pocsolyák s tenyésztő - 

 edények fenékülledékében, melyekben Euglena viridis tenyészett s legke- 



33 Op. cit. Taf. XX. Fig. 14-16. 



