103 



vésbbé sem kételkedem, hogy épen oly viszonyban áll evvel, mint az 

 E. schizochlora az Eutreptia viridis-szel. Ugyanez áll a Colacium vesiculo- 

 sumról, melyet Stein darabokra oszlott levélzölddel rajzol,^* mig én ezen 

 Daphniákon s Brachyonusokon igen gyakori Eugleuafélének mind egészen 

 zöld, mind darabokra oszlott levélzöldet tartalmazó képviselőit ismerem. 



HYMENOMONAS ROSEOLA, Stein. 



(m. Tab. 14—20. ábra.) 



Hymenomonas roseola elnevezés alatt Stein befejezetlen nagy mun- 

 kájában a Chrysomonasfélék családjába osztott ostorost említ fel, melynek 

 csupán jellemző rajzait adja, ^ az ezekről szóló magyarázatban pedig annyit 

 jeg,yez meg, hogy alakját változtatja, burka finoman rovátkolt, két sárgás- 

 barna festő anyag- szalagot s egy zsírszerű testet tartalmaz. 



En a sósvízben ezen szép és ritka ostorosnak egész rajait észleltem 

 az Eutreptia viridis, Peridinium cinctum s egyéb véglények társaságában és 

 Stein jellemző rajzai után legkevésbbé sincs okom abban kételkedni, hogy 

 a Hymenomonas roseolával azonos. 



Ezen ostoros teste, mely mintegy 0.03 — 0.04 '^^ hosszúságot ér el, 

 mint Stein is kiemeli, alakját változtatja. A Chlamydomonasok módja sze- 

 rint meglehetősen fürgén úszkáló Hymenomonasok rajai között alig lehet 

 két egyénre akadni, melynek alakja egészen megegyeznék : majd tojásda- 

 dok, megfordított tojásdadok, szív-, orsóalakúak, vagy különböző módon 

 elferdültek. Mindezen alakváltozások azonban csak igen lassan mennek 

 véghez s közvetlenül alig figyelhetők meg. 



Teste, mint pl. a Chlamydomonasoknál meglehetős vastag burokkal 

 van körülvéve, mely az alakváltozásokban csak szenvedőlegesen vesz részt. 

 Ezen víztiszta, nyulékony burok sűrűn egymás mellett álló gömbölyded 

 dudorokat visel, mintha csupa apró gyöngyökből volna összetéve. A test 

 alapállománya kéregrétegében a Diatomeákéval megegyező sárgásbarna, 

 bőrszínű festőanyaggal van színezve, mely fiatal egyéneknél egyenletesen 

 van elosztva, míg az idősebbeknél két oldalt álló szalagra különült, 

 melyek között a színtelen alapállomány közbülső szalagot képez. 



A két egyenlő ostor a test mellső végéből indul ki, a testnél jóval 

 hosszabb, fonalas, el nem hegyesedő ; mit azért emelek ki különösen, mert 

 Stein sokkal rövidebbeknek s finoman elhegyesedőknek rajzolja. 



Az ostorok alapja mellett van a két váltogatva lüktető üregecske, 

 melyeket Stein is rajzol ; ezek között azonban még egy harmadik, párat- 



^* Op. cit. Taf. XXI. Fig. 26—34. 

 » Op. cit. Taf. XIV. Fig. II. 1—3. 



