124 



A Malpighi- edények falait kibélelő mirigysejtek nagysága körülbelöl 

 állandó és köztük szövettanilag különbséget tenni egyáltalában nem tudtam, 

 habár Leydig vizsgálatai alkalmával épen e sejtek közt lévő különbségben 

 véli a kétféle edények közt lévő élettani különbséget feltalálhatni. Lényeges 

 különbség még a bennékben sem vehető észre, mert e sejtek mind hasonló 

 sárgás szinüek s hasonló szemcsés szerkezetűek. 



A mirigysejtek alakja többé-kevésbbé gömbölyded, majd hosszúkás, de 

 leggyakrabban sokszögletű, de soha sem lapos. Nagyságuk 15— i25[i. közt 

 váltakozik. Oly nagy sejteket, minőket Megkel *^' látott, nevezetesen 80 — 90 [x 

 egy esetben sem voltam képes feltalálni. Falaikkal elég szorosan tapadnak 

 egymáshoz, habár nem egy helyen kisebb-nagyobb hézagokat lehet látni. 

 Kelativ igen nagy nucleusok némi tekintetben szabálytalan. Alakja hosszú- 

 kás ovális, vagy rövid kerülékes, vagy gömbölyded. Leginkább centralis, 

 csak ritkán körzeti helyzetűek. Nagyobbik átmérőjük 4 — 6 [i . közt váltako- 

 zik. Elég nagy nucleolussal s néha magcsaponttal. 



A sejtbennék jellemző sárgásbarna. Igen sok apró s nagy képző szem- 

 csékkel van megrakva, a melyek az élő sejtben csillagosán rendeződnek el a 

 sejtmag körül. Az élő sejtek alkohollal kezelve, elhalva foltosak lesznek, 

 midőn a szemcsék elrendeződése is megszűnik. 



A tracheák lefutása és visszonya igen jellemző a Malpighi-edényekben. 

 Koj)pant nagy mennyiségben lepik el az edényeket és kisérik lefutásukban, 

 folyton finomabb ágakra oszolva végre oly finoman végződnek, hogy még 

 400 — 600-szoros nagyítás mellett sem lehet észrevenni a különben oly jel- 

 lemző haránt gyürüzetet. Mindig a membrana propria-ig haladnak s azo- 

 kon végződnek, a mirigy sejtekhez nem mennek be, legalább eddig sem mások 

 ■ — Leydig, ThanhOffer, Schindler, Meckel — , sem saját vizsgálataimból 

 nem derült az ki. 



A folyékony, pépnemti szemcsés váladék, a melyet az egyes mirigy sej- 

 tek szabadon választanak ki, a háromszor oly széles, mint vastag canalis 

 centralisban gyülemlik össze. 



A váladékban találhatni kisebb-nagyobb fényes, színtelen golyócskákat, 

 a melyek legtöbbnyire középpontosan csíkoltak, úgy hogy a keményítő szem- 

 csékre emlékeztetnek (V. tábla, 8. ábra). Már a fedő lemez gyenge nyomá- 

 sára sugár irányában több részre válnak szét. Fénytörésük csekély. Vízben 

 nehezen, alkáliákban valamint hígsavakban könnyen oldhatók, ellenben alko- 

 holban, tetherben egyáltalában nem. Vízzel melegítve a következő változást 

 észlelhetni rajtuk : a golyócskák külső felülete egészben vagy részben egye- 

 netlen, göröngyös lesz ; csapszerű kinövések támadnak rajta, a melyek közt 

 igen finom tűforma képletek láthatók ; majd a kezdetben oly szépen látható 

 körös csíkoltság is elmúhk, míg végre megolvadnak s minden bomlás nélkül 



""^Meckel: Micrographie etc. p. 142. 



