132 



A nöi ivarszerveket két hosszú, tömlö-alakú ovarium alkotja, melyek a 

 hibásan májnak nevezett es a potroh nagy részét kitöltő szervben beágyaz- 

 vák a bélcsatorna két oldalán és alatta ; a peték fejlődésével és növekedésé- 

 vel az ovariumok igen nagyterjedelmüek lesznek és felpuffasztják a potrohot. 

 Alul közös petevezetővel (oviductus, VIL tábla, 2. ábra, od.) bírnak, mely 

 rövid és aránylag bő, nyílik a potroh hasi oldalán a két légrés között az ivar 

 résben. A nőstény potroha hasi oldalán találunk ugyanis egy harántfekvő 

 rést, vagy inkább árkot (rima transversalis VII. tábla 1 r és 3 a), melynek 

 két végső harmada mélyebi) és a légzőszervek zacskóiba vezet, míg a közép 

 harmadrésze (rima transversaHs vaginalis) sekélyebb és ebben fekszik a nagy 

 és egyenlöoldalú háromszög alakjával biró ivarnyilás (VII. tábla 3 h) ; ép oly 

 alakú és a felliőr kitüremlése által képezett fedő takarja, minek következté- 

 ben sokszor nem látták a nyilast és másutt vélték azt feltalálhatni. 



Közvetlen az ivarrés előtt illetőleg alatt vannak a női párzási szervek, 

 melyeket összeségükben Menge Sarum., Koch Epif/yne névvel jelölt ; Herman 

 zár-naÁi nevezte (VIL tábla 1 z, 3). 



Az Epeira diademata nőstényénél a zár néha 0.5 mm-nél magasabb 

 kiemelkedés, melynek két oldala erős, sötétbarna, hátul egymásfelé hajló 

 chitinlemezke által képeztetik (VIL tábla, 3, e, e) tetejét pedig lehajlított, 

 szintén erős chitinlemez (VIL tábla 3. d) alkotja. Ez utóbbi mellső széléről 

 indul egy néha 1 mm-nél hosszabli újj alakú, harántránczolt, fel és lehaj- 

 lítható nyúlvány, a clavus (VII. 1. cl. és 3 c), mely S alakuan görbült és 

 a fonók felé irányul. Ott, hol az előbb említett két oldali chitinlemez a 

 tetőt alkotó lemezzel összeér, egy-egy apró kis lik marad (ßf.f. és 4 /^), 

 melyek nyílásai az ondótartókba (receptacula seminis 3 g, 4 és 5 (j) vezető 

 csöveknek. Az ondótartók a zár l)elsejében fekszenek, vese alakúak és igen 

 vastag sötétbarna chitinfaUal bírnak. Közvetlen a bevezető cső (4 h) nyilasa 

 mellett indul belőlük egy másik szintén igen erős falú cső (4 i), de ez nem 

 az oviductusba visz, mint azt remélni lehetne, hanem a zár két oldali lemeze 

 alatt kikanyarodva az ivarnyilás két oldalán fodros és lassanként elsimuló 

 ránczban végződik a potroh hasi felületén (3 ^ és 4 k). 



Hogy csakugyan ondótartók ezen vesealakú reservoirok,aztmárv. Siebold 

 állította, ki közvetlen párzás után levő nőstényt vizsgálva, bennök ondót talált 

 s utána még többen. En is találtam ondót ezen szervekben eleinte aHg, később 

 élénken mozgó spermatozoidokkal, de miután vízzel nagyon felhígult az ondó, 

 a spermatozoidok mozgása csakhamar megszűnt. 



Ismeretes tény az, hogy a nőstény petéit nem mindig egyszerre rakja, 

 hanem néha két-három, sőt négy heti időközökben is, miért valószínű, hogy 

 a réservait ondó a későbbi peterakásnál használtatik fel. Magába az ondó 

 tartóba könnyen juthat az ondó a bevezető csövön át és így csak az szüksé- 

 ges, hogy a hím ondóját a cső apró nyílásába, a zár lemezei közt levő apró 

 likba hozza. Némelyek nézete szerint az ondó a tartóból a peterakásnál reá 



