gyakorolt nyomás következtében a kivezető és ránczba átmenő csöl)en lefoly- 

 ván a kijövő petéket megtermékenyitlieti, mi külaő megtermékenyítés volna ; 

 (le én valószínűbbnek tartom azt, bogy az ondó lassan átszivárogván a tar- 

 tóból a ránczon és ivarresen át az oviductusba, ott termékenyíti meg a má- 

 sodik peterakásra maradt petéket, annál is inkább, mert az először rakott 

 peték mindig még az oviductusban találkoznak a si)ermatozoidokkal, mint- 

 liogy a Ilim nem csak a reeeptacnlum seminisbe, d(> még az ovidnetusba is 

 visz ondót, továbbá mert nem tebető fel az, bogy az igen kemény fallal ellá- 

 tott ondótartók a különben nem elég nagy nyomásnak engedve egyszerre 

 adnák ki az ondót a peterakáskor. 



Milyen feladattal bír a clavus, azt eddig senki sem tudja, talán szerepel 

 a párzásnál, midőn a bim tapogatóját a kellő lielyre igazítja. 



A hím ivarszervei mint a nősténynél a potrohban vannak. A herék 

 párosak, hosszú csö-alakúak és összegöngyölve a bélcsatorna alatt fekszenek, 

 vékony ondóvezetöik az ivarnyilásba visznek, mely a potroh hasi felületén 

 mint a nősténynél a két légrés között létezik. Téves nézet volt az, mely sze- 

 rint a tapogatók és ivarszervek között összeköttetés állana fenn. Az ondó 

 mindig a potroh hasi oldalán levő ivarnyiláson jő ki és csak onnét kerül a 

 tapogatókra. 



Igen complicáltak a hím párzási szervei, a maxiiiák tapogatóinak saját- 

 ságosan átalakult végizei. A tapogató alsó izei (0 a, b, c, d, e) egészen hason- 

 lók a nőstény megfelelő részeihez, de az első végiz. csónakalakot nyert és 

 ennek mélyedésében fekszenek a tulajdonképeni párzási szervek, melyek 

 némely pókfajnál egyszerű szerkezetűek, másoknál így az Epeira diademata 

 hímjénél is igen szövevényesek. Összehajtva, összerakva bunkó-alakkal bír- 

 nak miért bunkónak is nevezik (Clava) a hím tapogatóját. A csónakalaku 

 vegiz, cymbium (G/), csak külső védelmére szolgálhat a gyengéd részeknek, 

 melyek ha nem működnek, mélyedésébe vannak húzva s ily helyzetben az 

 apró részek szépen egymásra fektetve nem vehetők ki külön-külön, de kifejtve, 

 kitárva, complicált szerkezetük csakhamar elétünik. A csónak mélyedése alsó 

 részéi )ôl vékony nyéllel bontakozik ki hártyás, átlátszó, kissé chitines hólyag 

 (0. //) csavarmenetekhez hasonló ránczokkal. A hólyag belső izmok segélyevei 

 kifeszíthető és behúzható sőt egész laposra összeránczolható. Kifeszítése és 

 behúzása rendesen oly hirtelen történik, hogy több észlelő (Degeer, Lyonét) 

 azt a párzásnál észrevéve, mondják : a tapogató fejecskéje mintegy rugó által 

 kipattantva kinyílott es különl)özően összetett részek ugrottak ki belőle. äIenoe 

 spiráhsan csavart izomnak nevezte o hólyagot, habár helytelenül, mit Lebert 

 belátva, Piilrinar clasliciini névvel csereit fel. A hólyag íV-lsí) pólusiín apró 

 chitines izek ülnek, de csak a liólyag felfuvása után tűnnek elő jobl)an. Közöt- 

 tük legnagyobb az, melynek feladata a spermát átvinni a női ivarszervbe és 

 áll két részből, alapból és végrészből (G k i pars basalis et terminális). 

 Előbbi erős sötétbarna chitines alap, meljdyel utóbbi úgy látszik ízül. — 



