13S 



be, hamar meg köt eg}' fonalat, a hol épen van éss lebocsátkozik azon jó 

 mélyre s függve marad a levegőben mozdulatlanul, míg a nőstény kedvetle- 

 nül visszatér fészkébe. Kövidebb vagy hosszabb idő múlva újból kezdi a hím 

 e játékot. Ha a nőstény nem megy vissza fészkébe, vagy pláne üldözésre 

 készül, a,zt a hím rögtön észre veszi, felszalad fonalán oly gyorsan mint csak 

 bnja és átmenekül a hídon, mert a hídon a nőstény követni nem tudja, 

 minthogy a hím által húzott fonalak sokkal vékonyabbak és a nőstény kar- 

 mai nagyobbak és így a nőstény mindig lecsúsznék a lejtős hídon, melynek 

 szálai különben is oly gyengék, hogy nem bízik bennök a nehézkes nőstény. 

 A megmenekült hím ismét vár kis ideig, hogy ismételje ez ingerkedést. 



Egy ízben észleltem, hogy a hím 2 napig tartózkodott a nőstény háló- 

 jánál és csak második nap délután történt meg a párzás, noha a hím többször 

 kísérletté meg. Ha végre a nőstény elfogadja a hím ajánlatát és hajlandó a 

 párzásra, azt tudtára adja annak azáltal, hogy a hím egy kirohanása alkal- 

 mával szép lassan jön le fészkéből hálója közepéig és azután a hím lakása 

 felé vezető küllőn leereszkedik a hídig. Ez leginkább derült, meleg őszi napo- 

 kon történik délben vagy délután ; Menge ugyan még késő éjjel holdvilágban 

 is látta a szerelmes párokat együtt a háló alján, de én azt hiszem ezek nem 

 koronás keresztespókok voltak, hanem más fajok. Ha a nőstény leereszkedik, a 

 hím vissza siet fészkébe s ha látja, hogy az nem igyekszik átjönni a hidon, 

 hanem háttal lefelé csüngve marad a híd előtt, akkor vágyainak teljesülését 

 legközelebbi pillanatokra helyezve, hamar készül hozzá, nehogy a nőstény 

 njaigtalankodjék. Nagy izgatottság fogja el a hímet, lábait, potrohát idegesen 

 rángatja, tapogatóit igazgatja csápjai között; erre fonóit oda nyomja a fészke 

 egyik falához és fonalat erősít oda, melyet egyik hátsó lábával huzza maga 

 (í)) után és csüngve áthalad a hidon, nagyon vigyázva arra, hogy a most 

 húzott fonal valahová ne tapadjon, hanem szabadon függjön. 



Ha már elég közeljutott a nősténjdiez, megáll egy pillanatra, a nőstény 

 behúzza lábait fejtorja alá s csak a két utolsó lábával tartja magát hálója 

 küllőjén, körülbelül oly helyzetben mint a rajz mutatja, hasával a hím felé. 

 A hímet ismét elfogja a nagy izgatottság, izeg-mozog, nem tud mit csinálni, 

 nem vesz észre semmit és ily állapotban egyszer egész tisztán láttam, hogy 

 ondóömlése volt, t. i. egész apró, szabad szemmel alig látható kis fehér csepp 

 gyűlt ki ívarnjálásán. Ha ismét nyugodtabb lett a hím, kitárja négy mellső 

 lábát, a harmadik párral és az egyik hátsóval függ a hídja végén 1 cm.-njd 

 távolságban a nősténytől fejjel lefelé, míg a másik hátsó lábbal a maga után 

 húzott fonalat tartja szabadon. Még egy kis lépéssel megy előre s már oly 

 közel van a nőstényhez, hogy lábaival megérinthetné, de azt nem meri. 

 Ismét közeledik egy keveset, azután mellső szétterpesztett lábaival körülöleH 

 a nőstényt, de nem szorosan, csak úgy hogy alig érintse. A nőstény lábait 

 egészen fejtorja alá göngyölte és tűri mindezt, látszik azonban lábizei rezgé- 

 sén, mily nagy izgatottság uralkodik benne is. A hím azért fogja át a nősténji; 



