140 



fogadja, de nem tartom valószínűnek a hímek csekély számánál fogva és mert 

 soha sem olvastam mi ezt megerősítette volna, magam sem láttam soha. 



Ez tehát a párzás menete. Párzás után levő nőstényt bonczolva annak 

 oviductusában ej) iigy mint ondótartóiban találtam ondót s így hát mind két 

 helyre ürítette a hím ondóját. Miképen viszi át ondóját a hím az oviductusba, 

 az könnyebben érthető, mert az ivarnyilás elég nagy arra nézve, hogy a hím 

 az egész spermophorumot bele melyessze és így erről egyszerűen kevés ondó 

 ragadva az oviductns falához ott marad, de a receptaculum seminisbe csak a 

 bevezető cső igen apró nyílásán juthat be, melybe valószínűleg a hím csak a 

 spermojAorum hegyét dugja és ennek csatornáján befolyik kevés ondó, talán 

 a tapogatóban levő mirigy váladéka által higíttatva, vagy a női uj alakú cla- 

 vus által letolva. A clavus feladata talán még az is lehet, hogy a spermopho- 

 rumot majd az oviductusba, majd a receptaculum seminisbe igazgassa. 

 Ezen kívül azon kampót is alkalmazhatja a hím a receptaculum seminisbe 

 vezető cső nyílásába, mely kampóban ama mirigy csöve végződik és mint- 

 hogy a női zárra fektetett tapogatónál igen sokszor láttam a hólyagnak hir- 

 telen behúzását, azt tartom, hogy ez által nyomás gyakoroltatik a mirigyre, 

 mely váladékát így mintegy kilövell a csövön, kam23Ón át a receptaculum 

 seminisbe. A párzási idő letelte után a hímek csakhamar eltűnnek, tönkre 

 mennek; nem ugy a nőstények, melyek még az utódjaikról való gondosko- 

 dás feladatával is bírnak. Az Epeira diademata utódjait nem fogja már ismerni, 

 mert ezek csak a következő nyár elején kelnek ki, míg az anyaállat nem 

 telel át, mégis mily gonddal keresi ki és válogatja a helyet, melyen petéit 

 lerakja, csakhogy baj ne éije azokat a hideg napok alatt. Különösen fageren- 

 dák, fakerítések védett oldalára szeretik letenni petéiket és mindig ott, hol eső 

 ellen felettük kiálló tárgy által oltalmazva vaunak. Fatárgyak hiányában más 

 rossz melegvezetőkre erősítik a petéket, de keskeny résekbe, lyukakba soha 

 sem helyezik, mert ott tavaszszal a melegítő napsugarak sem találhatják. 

 Rendszerint nagyszámú petét raknak egyszerre, azokat belül finom, kívül 

 durvább szövettel fonják coconba. A coconnak czélja első sorban a petéket a 

 nagy hideg ellen védeni, de kiszáradásukat is gátolják, mit onnét tudok, hogy 

 tavaly nagyobb számú cocont összegyűjtöttem fejlődéstani tanulmányozás 

 czéljából s ha egy ily coconból petéket kivettem és a cocont nyitva hagytam, 

 a benn maradt peték néhány nap alatt teljesen kiszáradtak, de ha a cocont 

 ismét összetapasztottam tovább fejlődtek benne a peték. A peterakás főképen 

 november elejére esik. 



Azután valóban szánalomra méltón néznek ki a nőstények ; potrohúk 

 lelohadt, lábaik kifáradtak, utolsó erejüket a peték biztosítására fordították, 

 kimerülten, erőtlenül csüngenek alá s a legközelebbi fagyos éjszakán 

 megdermednek. 



