pontjáról végre, epén mint a luisoldali függelékéről is, Hzélcs, hagymaalaku 

 alappal egy villaalakúlag ágazott erős sörte emelkedik, a melynek ágai épen 

 oly hajlásnak, mint a liasoldali függelékeié. 



A más két függelékpár általános alak tekintetében megegyezik a hát- 

 oldalival, de az a két függelék, a mely ennek két oldalán emelkedik tehát a 

 hátoldali két oldal függelék (IX. Tábla, 1 . ábra i''^)\ különbözik tőle, valamint 

 a hasoldah függelék két oldalán emelkedőktől, azaz a hasoldali oldal függe- 

 lékektől is abl)an, hogy az alapíz külső csúcsa, kis mertékben kiszcikí'llő s e 

 ponton egy meglehetős vastag ostor ered, a mely nem egyéb, mint ama ha- 

 talmas idegdúcz csomónak végkészüléke, a mely a függelék alapízének 

 belső zugába lépve be, egész hosszában ferdén végig fut. Eltér továbbá e 

 függelék pár, valamint a hasoldali oldal pár is a hát- és hasoldali evező füg- 

 geléktől abl)an is, hogy tetemesen lapított végrészletüknek csúcsán mindkét 

 oldalon négy-négy kig3'ózó lefutású tollas sörte emelkedik (VIII. és IX. Tábla, 

 1 . ábra í.'- , c'^) nemkülönl)en hogy kígyózó lefutású az ágas csúcssörte is. 



Az evezőfüggelékek valamennyien bizonyos fokig űrös hengerek és 

 illetőleg ürös lemezek, a melyeknek belsejében kívülről l)efele hatolva első 

 sorban meglehetős vastag rétegű protoplasma álk)mányt találunk, a hypo- 

 dermisnek végső maradványát. Ezen kívül valamennyi evezőszerü függelék- 

 ben még a két oldallal egyközesen futó izomrostok is fejlődtek ki, a melyek 

 azoknak csúcsán végződnek. A hátoldali oldalfüggelékben végre még egy- 

 egy ideg fut végig az alapíz külső csúcsáig, a hol egy meglehetős nag}' ducz- 

 ban végződik (IX. Tábla, 1. ábra n.). 



A megismertetett függelékek élettani működése kétségtelenül kizáró- 

 lagosan a helyváltoztatás s e feladatot harántcsíkú izomrostjaiknak segélyé- 

 vel igen jól teljesítik. Ezen evezőszerü függelékek ugyanis az izomrostok 

 ellentétes működése szerint majd mell felé emelkednek, majd hátra hajlanak 

 s e mozgásuk alkalmával a vízre csapást mérve a testet rhytmicusan tova 

 lökik és ebben különös előnyükre szolgálnak úgy a végízeknek lapítottsága, 

 nemkülönben az arról eredő vastag tollas sörték is. E működésüket legjobban 

 illustrálhatom az által, ha a Szahadon élő Evczöláhú rákok evező végtag- 

 jaira és helyváltoztatására utalok, különösen a A'^rt^/^/Z^í^'-alakokra, a melyek- 

 nek helyváltoztatása és a Hcxarthra jwlyptera-é feltűnően hasonló. 



Ezeken az eve' öszcrü fvgiidékekcn kívül például a kerékszerv alkalmas a 

 helyváltoztatásra csillószőreiuek örvényzése által, a nnkor is az evezők hátra- 

 felé irányuló helyzetben a testhez simulnak és az áUat egyenletesen mellfelé 

 történő, hengergő úszással mozog. A test izmai is hozzájárulnak még a hely- 

 változtatáshoz s ezek között, eltekintve az evezőket mozga,tókon kívül, külö- 

 nösen a törzsizomnak nevezhető, a hátoldalon végig futó izmot kell il^'ennek 

 tekmtenüuk. Ez izom azonban csalv igen csekéty mértékben mozdítja elő a 

 helyváltoztatást és csaknem csupán a törzs összehúzódására szolgál. 



