ket, sem pedig működésüket nem észlelhettem. A páratlan ideg az agydúcz 

 hátoldalának közói^pontján ered s a tapintó hengerbe szolgál, tehát ez is 

 tapogató ideg. 



A látóidegek az agydúcz felső szegélycsiícsáról eredve ferdén ki és föl- 

 fele haladnak ós alapjuktól kezdve a homlokon fekvő szemekig fokozatosan 

 vékonyodnak (IX. Tábla, 1. ábra siff) s alakjuk némileg a szarvra emlékeztet. 

 Az evezők tapintó idege alapján szintén széles és vége felé fokozatosan véko- 

 nyodva az evezők alapízének külső csúcsán végződik (IX. Tábla, 1. ábra ei). 



Az idegek szövettani tekintetben a velőhüvely nélküli idegrostok cso- 

 portjába sorakoznak s a vékony ideghüvelyen belül csupán a vastag tengely- 

 fonalat találjuk meg, a melyen különösen, ha festő vegyi szerekhez (például 

 pikrocarminhoz) folyamodunk, világosan megkülönböztethetők a finom ros- 

 tocskák. 



A test más pontjain lefutó idegeket még a legszorgosabb vizsgálódás mel- 

 lett sem tudtam megkülönböztetni, sőt még az evezők tapintó idegének köze- 

 lében eredő s a IX-ik Tábla, o. ábráján Jdr/ betűkkel jelölt idegek lefutását 

 sem határozhattam meg. Valószínűnek tartom azonban, hogy ezek ágakra 

 oszolva a belszerveket látják el. 



KÜLÉRZÉKI SZERVEK. 



A Hexartlira polypttra külérzéki szervei közül Schmarda L. csupán a 

 látás szervét ismerte, ellenben Hudson kimutatja, hogy a tapintás szerve is 

 meg van, még pedig elkülönült végkészülékkel és azt úgy rajzaiban ábrázolja, 

 mint szövegében is ismerteti. 



Vizsgálataimra támaszkodva állíthatom én is, hogy a Hexarthrá-nál a 

 tapintás szerve csakugyan jól kifejlődött, de végkészülékei között csupán a 

 tapintó hengert s a Kerekesfért'g-ísijok páros, vagy páratlan oldali sörtepama- 

 tainak megfelelő ideg-végkészülékeket tudtam megkülönböztetni, míg ellen- 

 ben más Kerekesférgek-iiél a kerékszervről leírt merev sörtéknek nyoma sincs. 

 A látás szervét szintén megtudtam különböztetni, ellenben másnemű kül- 

 érzéki szerveknek, vagy ezekre emlékeztető képleteknek még csak jeleit sem 

 észlelhettem. 



A tapintás külérzékének a legmagasabb fokon fejlett és egyúttal leg- 

 speciaKsabb végkészüléke a hátoldal középvonalában a kerékszerv alapja és 

 a hátoldah evező alapja között emelkedő tapintó heiujcr {TL. Tábla, 1. ábra t), 

 a mely széles alapról indul ki, vége felé hengeres és elkeskenyedett. Felülete 

 a kis bemélyedések és kiemelkedések miatt hullámos, végcsúcsa gyengén 

 kerekített (IX. Tábla, 5. ábra) és finom cuticularis hártya borítja. Belsejében 

 két kis harántul csíkolt izomrost különböztethető meg, a melyek közül az 

 egyik a hát-, a másik ellenben a hasoldalán tapad s nemcsak a fölemelésre 

 és aláhajlásra szolgálnak, hanem jobbra- és balra való lengést is eredmé- 



