13 



A hím- és nöi-ivarszervnek valamint a bélcsatornának szerkezete a 

 Cypris féléknél általánosan ismert terv szerint alkotott. 



A peték igen nagyoknak látszanak ; hüvelyük korongalakú, erősen 

 domborodott számos mikropilével ellátott felülettel. 



A nyáhmirigy (II. Tábla, 16., 17. ábra) (glandula mucosa) hengeres, 

 tölcsérszerű végrészekkel bír és nagysága a test hosszának egy harmada. 

 Belső hengeres része és kivezető csatornája igen bő, megvastagodott chitin- 

 gyürük nélkül. Hátsó vége zárt, összeforradás nyomai nélkül. 



A közbülső henger, vagy a szürö-késziilék, számos szorosan egymás 

 fölött fekvő sugaras chitin-korongból áll. E korongok egyenlő távolokban 

 feküsznek egymástól : külön rekeszeket nem képeznek, csupán a két szélső 

 fűződik le kehelyszerüleg a többitől. A sugarak száma 3ü és 35 között válta- 

 kozó. A sugarak közötti területet részint nyálkasejtek, részint pedig nyákos 

 anyag töltik ki. A mirigy kívülről egy nyákszertt és egy chitinnemű réteg 

 által boríttatik. 



Életmódjára és előfordulására nézve a következő feljegyzés maradt 

 hátra Madarász tollából : 



«Ezen új állatot először 1858 június hó közepében nagy bőségben 

 találtam fel a városerdei tó kifolyási árkának azon részében, mely a vas- 

 pálya és a löporraktár között húzódik el. A következő két évben minden 

 erőm megfeszítése mellett sem akadtam reá, holott 1861- és 186í2-ben ismét 

 oly bőségben jelentkeztek, mint annak előtte, még pedig májustól kezdve 

 augusztus hó közepéig.* Tóth Sándor barátom és munkatársamnak 1858-ban 

 Biharmegyében sikerült ezen állatot felfedezni. E faj csak sekély és igen 

 tiszta vízben tartózkodik ; első tekintetre akármily más vízirovarra inkább 

 emlékeztet, mint kagylós rákra ; igen sebesen úszik, de többnyire egy helyen 

 tartózkodik a víz fenekén, hol az iszapban levő rothadó plántákkal táplál- 

 kozik. Ha munkájában megzavartatik, vagy az iszapba fúródik vagy gyorsan 

 tovább úszik és csak nagy ritkán jő a víz felületére.» 



* Megjegyzem, hogy Madarász Í862 óta többé nem akadt ezen állatra; Man/n 

 azonban 1877-ben az Orczy-kert tavában talált néhány példányt. (L. Budapest és 

 környéke pag. 122.) 



