35 



A spermop honim on (IL tábla 13. sp. és 11.) végig vonul egy meglehetős 

 mély, ránczosszélü barázda (II. tábla 1 1. 6.). Az egésznek felülete hiülám- 

 zatos, ripacsos. A barázdaszélek elesek és végük felé jobban cliitmizáltak ; 

 hirtelen megszűnnek. A Ijarázda végén, tehát a spermophorum kicsavarodó 

 hegyén egy kis izecske vehető észre (II. tábla 11. és 13. a.), mely visszafelé 

 fordul. Közvetlen a barázda mellett vonul végig ama chitincső, mely mind- 

 inkább vékonyodik, míg a hosszú árszerü kampó (II. tábla 11. és 13. /f.) 

 hegyén nyilik. Ezen kampó szélesebb alappal izul a spermoj)horum tompa 

 vége alatt és megfelel az Epeira diademata hímnél említett kampónak. 



Az ondó a sjjermophorumon van és annak barázdáján lefolyik a nős- 

 tény zárjába. A spermophorum a nőstény zárjának mélyedéseibe beillik 

 épen. A spermophorum barázdája, talán végighúzva a zár redősszélű árkai- 

 ban, azokba önti a spermát. Azon vékony, árszerü kampón keresztül folyik 

 a csónakízben levő mirigy váladéka a zárba, de hogy miképen történik ez 

 és mily módon illesztetik be a kampó, azt megfigyelni már alig lehetséges ; 

 talán szintén a receptaculum seminisbe vezető árokba helyeztetik a kampó 

 és a mirigyváladék az ondót felhígítva, annak az ondótartóba való hatolását 

 segíti elő. 



Ezek után áttérek a i^árzás folyamatának leírására. A hímet barango- 

 lás közben fogtam, ép, erős és ivarérett volt. Egy napig tartó fogsága után 

 nőstényt bocsájtottam hozzá, melyet már egy hónapnál tovább neveltem és 

 mely nálam vedletté az utolsót. Midőn fogtam még nem párosodhatott, mert 

 nem volt ivarérett. 



Alig hogy megpillantotta a hím az igen tág edényben (40 cm átmérőjű, 

 fenekén homokkal és földdel) a nőstényt, azonnal felébredt benne a jjárzás 

 vágya. Először mintegy megrezzent és lelapult ; izgatottsággal emelgette 

 lábait, potrohát és tapogatóival játszott. A semmivel sem törődő nőstény, 

 mintha észre sem vette volna, lomhán folytatta útját feléje. A hím készült 

 hozzá, mellső két lábát magasra tartva egész közel ment a nőstényhez, mire 

 ez megállt és ellenkezve, szintén felemelte első lábait, mintegy a harczra 

 készen. Igyekezete oda irányult, hogy a hím hosszú, előretartott lábait 

 lenyomja, ez pedig kellő ügyességgel mindig ugy rendezte ezen előjátékot, 

 hogy saját lábai felül maradtak, nehogy a nőstény felülkerekedjék. Miután 

 így eltelt egy-két perez és a nőstény látta, mily sikertelenül törekszik a hím 

 lábait leszorítani, megfordult es a nélkül, hogy a harag jelét mutatta volna, 

 elszaladt. A hím utána futott, lábaival simogatta potrohát hátulról, mire a 

 nőstény ismét néhányat lépett. Arra fordította figyelmét a hím, hogy a nős- 

 tényt elülröl foghassa meg, azért többször előre futott és megfordulva fejjel 

 fej ellen állott ; lábait újból magasra felemelte és közeledett a daczos felé. 

 így ismétlődött ezen jelenet még többször. A nőstény, habár legkevésbbé 

 sem volt ellenséges és nem üldözte a hímet, még sem mutatott hajlamot a 

 párzásra, daczára annak, hogy a hím mindenképen iparkodott kegyét meg- 



3- 



