EGY SZABADON ÚSZÓ ACINETA A NÁPOLYI ÖBÖLBŐL. 



Dr. Daday jENŐ-töl Budapesten. 



(III. tábla, 16. rajz.) 



Az 1886-ik év elején a «Stazione zoologica»-ban időzvén, majdnem 

 kizárólag az öböl fölületi habjának vizsgálásával foglalkozva, igen gyakran 

 volt alkalmam egy kis szabadon úszó szívóázalék-állatkát látni, melyet 

 szabad előfordulása miatt a Sphaerophrya genusba tartozó és szervezete 

 miatt új fajnak kell tartanom s mint ilyent, a tenger fölületi habjában való 

 szabad előfordulása miatt pelagica faj név alatt röviden a következőkben 

 ismertethetek. 



Sphaerophrya pelagica, n. sp. 



(III. tábla, 16, rajz.) 



Teste piskóta alakú, hengeres, 90 — 92 p.. hosszú, közepén 45 /i, csú- 

 csán pedig 50 — 52 fi. széles. Cuticulája meglehetős vastag, egynemű, de 

 igen átlátszó. Szívó lábai gömbösök és meglehetős nagy számúak, mindaz- 

 által a testnek csak két csúcsán emelkednek. Protoplasmája a test közepén 

 tömöttebben, míg a csúcsok felé gyérebben szemcsézett. Magja szalag alakú, 

 a test hossztengelyével egyközesen fut oly formán, hogy két vége a test két 

 csúcsában harántul fekszik s itt mindkét oldalon térdalakúlag hajlott. E fek- 

 vésében 72 fi. hosszú, de tulaj donképen jóval hosszabb a testnél, miután 

 mindkét végén kétszer visszahajlott. A mag két sarka piskótaalakúlag befűző - 

 dött és szélesebb, mint egyebütt (8 — 10 \k.). A lüktető üregecske a test kes- 

 keny felében, tehát a mag két sarka által határolt területen fekszik, még 

 pedig a mag egyik sarkának közelében. Szaporodás módját nem sikerült 

 megfigyelnem. 



Az eddig ismert állandóan vagy ideiglenesen szabadon lebegő szívó- 

 ázalékállatkáktól különbözik: 1. testének alakja által, mely a többinél göm- 

 bölyű vagy tojásdad; 2. két testvégi dudorából kiinduló szivólábai által, 

 miután a többi fajoknál vagy az egész test fölületéből, vagy pedig csak az 



