130 



5. Sp. OBISIÜM I'EAECIPUUM Simon. 



Obisium pra3cipunm Simon E., Les Araclmideö de France. Tom. 7. jd. 59. 



Obißium blothrioides Tomösváky Ö., A magyar fauna Alykorpiói. L. c, p. 224. 

 Tab. III. Fig. 9., 10. 



Patria: Szelistye 1 db 396/1875. ; Mehadia 3 db 613/48.; Eumimyest 

 3 db 816/55.; ? 1 db 816/56. 



TöMÖsvÁRY Ö. a mehadiai 613/48. szám alatti példányokat írta le az 

 Obisium blothrioides n. sp. név alatt. Ezek azonban valamint nem külön- 

 böznek semmiben a többi számok alatti példányoktól, épen lígy nem külön- 

 böznek a Simon E. Obisium praccipuum fajától, minek alapján én a kettőt 

 egyesítem. 



6. Sp. OBISIUM VALIDUM Koch L. 



Obisium validum Koch L., Uebersiclitl. Darstellung d. eiu-op. Chernetiden, 

 pag. 56. 



Patria: Homonna ""1 db, Varannó 2 db 613/55., 59.; Zágráb 3 darab 

 816/29.; Somlyó-üjlak 1 db 816/30.; Sárvár 1 db 817/24. 



TöMÖsvÁRY Ö. a homonnai és varannói 613/55., 59. szám alatti pél- 

 dányokat Obisium sylvaticiim fajnak determinálta. 



7. Sp. OBISIUM SIMILE Koch L. 



Obisium simile Koch L., Uebersichtl. Darstellung d. europ. Chernetiden, 

 p. 58. — Simon E., Les Arachnides de France. Tom. 7. p. 58. Tab. 19. Fig. 1 1., 19. 



Patria:'} 1 db 816/52. 



E faj TÖMÖSVÁRY munkájában is le van írva, de az ennek határozott 

 példányok más fajoknak bizonyultak. 



8. Sp. OBISIUM CEPHALONICÜM n. sp. 

 IV. tábla, 22. ábra. 



A fejtor oly hosszú, mint a mily széles, sötét vörhenyes színtí. A hom- 

 lok epistomája rövid, hegyes. A szemek kissé kiemelkedtek, a mellsők na- 

 gyobbak a hátsóknál s egészen a fejtor mellső zugában feküsznek, egymás- 

 tól különben majdnem oly távol állanak, mint a mekkora átmérőjük. 

 A potroh sötét vörhenyesbarna, majdnem fekete, erősen fénylő, épen mint a 

 fej tor is, a mely hosszú, fehér szőrökkel fedett. A csáprágók vörhenyessár- 

 gák, törzsük feltűnő vaskos s a külső száron dudor nincs. A tapogatók zöl- 

 desvörhenyesek, világos színűek ; a femur vége felé feltűnően szélesedik, 

 mehső szegélye gyengén ívelt, hosszú szőrökkel fedett, a hátsó közepén 

 gyengén öblözött és rövid szőrökkel borított ; a tibia nyele hosszú, vékony, 

 két szegélye majdnem egyenletesen ívelt; az olló nyele oly hosszú, mint a 

 tibia s a szárak, mint a nyél ; az ollószárak különben meglehetős vaskosak 

 és íveltek. A lábak zöldessárgák. 



