164 



mocskával, a csápokig redős pontocskás, sűrűn pikkelyes és kissé vastago- 

 dottabb, hegye pedig sima ; a csápok ostora vörhenyes, második ize az első- 

 nél rövidebb, a bunkó hossztojásdad s barna. Torja szélesebb mint a milyen 

 hosszú, elől nagyon összeszorult s előszélé kissé emelkedett, oldalvást hátra- 

 felé szélesbedett, úgy hogy közepe alatt középszerűen kerekített ; felülete 

 kevéssé domborodott, sűrűn s kissé redősen pontozott, fehéres, vonalas pik- 

 kelyekkel borított, melyek annak hosszvonalán s oldalain szélesebbek és 

 gyakran sűrűbbek, alapja közepén pedig gödörcsével jelölt. Szárnyfödelei 

 torjánál szélesebbek, válluk kissé emelkedett, felületük sekélyen pontozva - 

 rovátkolt; a köztércsék rovátkáinál kissé szélesebbek, fehér, vonalas pikke- 

 lyekkel födöttek, melyek a rovátkákban is láthatók, köztük az alapon a 

 három első köztéresén, a varrányon közepéig, a vállszögletek mögött az 

 5 — 8 köztéresén ferdén, úgy szintén a szárnyfödök végein s előttük szalag- 

 idomban helyezettek tojásdadok s jobban feltűnnek. Alsó részét nagyon sűrű, 

 fehér tojásdad pikkelyek fedik. Lábai feketék, sűrű fehér, vonalas pikkelyek- 

 kel ; czombjai kevéssé vastagodottak s foggal alig vannak ellátva. 



Legközelebb áll a Cetith. austriacus- és albosignatus-hoz ; mind a ket- 

 tőtől azonban sűrűbben, a rovátkákban is, pikkelyes ; az austriacus -tői külö- 

 nösen foggal alig fölszerelt czombjai, az albosvjnatus-tó\ pedig emelkedettebb 

 torjának előszélé és szőrpamacscsal el nem látott hátsó lábszárai által kü- 

 lönbözik. 



Budapest környékén Kúthy Dezső úr födözte fel. 



Helyreigazítás. 



■ (Levél a szerkesztőhöz.) 



Kedves barátom ! A Eissa (Larus) tridactylának talán az egész földkerekaé- 

 gén páratlanul álló termó'helyérol írom e sorokat, még pedig a híres «madárhegy» 

 harmadszori meginászása után. A sorok tulajdonképeni czélja az, hogy felkérjelek 

 egy helyreigazításra. A «Természetrajzi füzetek» -nek gondolom V-dík kötetében '■' 

 írtam a Xema Sabinii fajról úgy, hogy az Magyarországban találtatott volna ; hozzá 

 teszem, hogy az illető madarat akkor mindnyájan a mondott fajnak tartottuk. Itt 

 azonban arról győződtem meg, hogy az illető madár, mely a Nemzeti Múzeum 

 gyííjteményében áll, nem egyéb, mint Eissa tridactyla.; a Xema Sabinii tehát a 

 magyar madarak jegyzékéből törlendő. 



Svaerholt 1888. július 24-én. 

 Barátod 



Herman Ottó. 

 * III. kötet, 92. oldal. 



