HAZAI SZEGFÜVEINK MNT KERTI VIRÁGOK. 



(SPECIES DIANTHORUM HUNGÁRIÁÉ HORTOS EXORNANTES.) 

 Dr. BoRBÁs ViNczÉTÖL Budapesten. 



Európának nevezetesebb kerti virágai, főleg a keresztes hadak óta, 

 Keletről és Ázsia délibb vidékeiről, Amerika felfödözése óta pedig az Újvilág- 

 ból származnak. Azonban már hazánk is, kedvező geographiai fekvése és 

 természeti viszonyai következtében, számos szép virágnak szülőföldje. Ilye- 

 nek pl. az orgonafák (Syringa vulgaris, S. Josilîaea), az ezüstös hársfa, 

 gyöngy vessző- (Spinea-) bokrok, magyar tulipánt f 2 w/zpa Humjarica Borb.), 

 vadon termő pünkösdi rózsák, Acanthus, Primulák, mályva-rózsák, Telekia 

 speciosa stb., melyek már Európa diszkertjeinek is méltó ékességei. 



Magyarország s az egész magyar korona területe a szegfüvek földrajzi 

 elterjedését tekintve is nagyon nevezetes geographiai vidék. Hogy azonban 

 eredetileg elég hazai szegfűvünk általában kedvelt és elterjedt kerti virágnak 

 bevált, erről a «nelkologus» -ok nem nagyon beszélnek. Czélom most az, hogy 

 a hazánkból Európa díszkertjeibe jutott szegfüveket kijelöljem, de megelőzve 

 hazánk flórájának szegfüveiről, nevezetesebb floristikai munkáink alapján, 

 kell számot adnom. 



Szegfüveink ismertetésével, hazánkban, kétségtelenül Waldstein és 

 KiTAiBEL szerezték a legaagyobb érdemet. A «Descriptiones et icônes plan- 

 tarum rariorum Hungariœ» czímű munkájúkban (1799 — 1812) 4 szegfüvet, 

 Dianthussiinknsik majdnem a legjavát festik le [Dianthus coUinus, D. sero- 

 tinus (D. plumarius L.), D. nitidus, D. petracus Woldst. et Kit.\ Vala- 

 mivel később, Kitaibel egymaga ScHULTEs «Oesterreichs flóra '>-jában (1814) 

 nevezi meg szegfüveink ritkaságait (D.trifasciculatus, D. praecox, D. com- 

 pactus, D. diutinus ( D. polymorphus M. Bieb.). KixAiBELnek utószülött 

 «Additamenta ad floram Hungaricam» czímű munkájában (1864) 19 faj 

 szegfű van említve. A halál gátolta meg, hogy Kitaibel hazánk flórájáról, 

 tehát szegfüveink sokféleségéről is, annak idején kellő számot nem adhatott. 



Diószegi és Fazekas a «Magyar Füvészkönyv» (1807) 567 — 69, lap- 

 ján 16 faj szegfüvet és 4 fajtát ismertetnek. Húsz fajra bátran becsülhetjük, 

 mert ezeket az alfajokat azóta kétségtelen fajoknak tekintik. Tizenhat a hazai 

 szegfüvek száma Sadler «Flora comitatus Pestiensis» első kiadásának (1825) 

 302 — 305. 1. is, a hazából mellékesen említettekkel együtt, DiószEGiék ter- 

 mesztett vagy nem hazai szegfüveit figyelemre nem méltatván. 



Természetrajzi Füzetek. XII. köt. 1" 



