218 



«Calyx viridis lividusque (^/4 pollicis), cylindricus, apicem versus angu- 

 status, quinquefidus, laciniis lanceolatis, squamis duahus, noimunquam qua- 

 tuor, hrevissimis, suhrotundis, acuminatis, petala alba (?) spathulata, limbo 

 fimbriato vel multifido». 



«In Hungária legi, quo loco me fugit». 



Mivel ez a D. arenarius Towns. 1797. nem a régibb D. arenarius L. 

 sp. pi. 1753. p. 413. megfelelője, azért Peesoon (Synopsis 1805. p. 495), 

 TowNsoN leírását czitálva, a TowNsoN-féle D. arenariust (non Linné!) 

 «D. Amí/an'aís Pííí'-s. H-ra változtatta, később pedig ScHULTEs, a kinek saját 

 szavai szerint a D. Hungaricus túlságos barbár hangzású volt, 1809-ben az 

 utóbbi nevet ismét I). Pannonicus-sskl kívánta felcserélni.* 



TowNsoN leírása különben a hainburgi, dévényi és budapesti pehely- 

 szirmú szegfűre olyan ráülő, mintha Townson innen való szegfüvet irt és 

 rajzolt volna le, s valóban az ö szegfüvének, melynek termőhelyére már nem 

 emlékezett, a mi vidékünkről, valószínűleg Budapestről valónak kell lenni. 

 A Townson nyújtotta kép és leírás csak is közép- s nyugati Magyarország 

 domb- és homokvidékének tollasszírmu szegfüvére (D. plumaríus L.J illik, 

 nem pedig a Magas-Tátrának annak a termetesebb szegfüvére, melyet gyak- 

 ran, de nem megfelelően, szintén D. Hiingaricus-nak neveznek. Ha Townson 

 az ö D. arenariusát (= D. Hungaricus Pers. = D. Pannonicus Schult, j, 

 a Tátra vidékén gyűjtötte volna, a termő helyére talán jobban emlékezik, 

 mert egy másik szegfüvet (D. nalpinus)), non L.í), «in summitate montis 

 Fleisch-Bank» említ, s Townson egy havasi növényt D. arenarius-nok bajo- 

 san nevezett volna. Valóban a Magas-Tátra tollasszirmú szegfüve, mely 

 Eeichenbach fi. Germ, excurs. II. 807. 1., 5929. sz., Kitaibel «Additamen- 

 tájá))-ban (í227. 1.) és Haussknecht értekezésében** mint D. Hungaricus 

 szerepel, nem az a szegfű, mely hazánk közép tájain díszlik, mert zöldellő 

 levelű (nem deres- szín = glaucus), a levél szélének apró pilláit szabad 

 szemmel nem látni, általában a virágnak jóval nagyobb mérete Townson 

 képének s a dombvidék és homokpuszták I). plumcirius-ána.k egyáltalában 

 meg nem felelő. 



A D. phtmariust PERsooN-nal csaknem egy időben (1804 — 1805) 

 Waldstein és Kitaibel i. h. 188.1. és 172. táblán Dianthus serotinus-nak 

 nevezik, még pedig főképen csak a homoki alakot, mely általában maga- 

 sabb, ágasabb és később kezd virágozni, mint a sziklán termő alak. Azonban 

 a D. plumarius L. (D. hiimnitzeri Wiesb.) gyakran Budán is ép oly ma- 

 gas és ágas, késő őszig ép oly bőven virágzik, mint a Eákos vagy a Csepel- 



* Scliult. Observ. p. 79 (1809) «D. Hungaricus Pers. (barbare nirais sonat) 

 faux barbata, pilis albis in macula lurida, orbe sulpluirea, stamina stylusque ungui- 

 bus breA'iora, e fauce non emergunt.» 



** Oesterr. Botan. 1S64. p. 210, 211, 217. 



