15 



ScHRAUF-tól ^ vettem át. 'A jelölésre Miller jeleit használom, a melyeknek 

 megfelelő Naumann és Wiass-féle jeleket az utolsó két oszlopban állítám össze. 



A kristályok fölállításánál a Miller DANA-féle fölállítást fogadom el, 

 (melyet Szécskay a rozsnyói Wolnynoknál is használt), eszerint a leghosz- 

 szabb tengely (c) függélyesen áll, a legrövidebb (b) pedig a szemlélőre néz. 



Az észlelt lapok közöl a három véglap majdnem minden kristályon 

 megjelenik. 



Legjobban kifejlődve mindig a bázis véglapot találjuk, eltekintve egy 

 rendkívüli esettől, melynél majdnem teljesen visszalép. Felülete sohasem 

 corrodait, legföUebb finom hullámvonalakkal bir, melyek az 110 001 és az 

 110 001 övek tengelyével közel párhuzamos főirányt követnek és az a ten- 

 gely mentében, mintegy a véglap hosszabb átlója szerint hajolnak a jelzett 

 irányok fele. Ezen véglap minden más lapnál rendesen jobban tükrözik. 



A makrovéglapot egy esetet kivéve, szintén mindig megtaláltam ; több- 

 nyire jól van kifejlődve, de a rajta előforduló, a főtengelylyel párhuzamos 

 irányú és gyakran igen erősen kifejlett rostozatok a mérésre kevésbbé alkal- 

 massá teszik. Az orientálásnál azonban könnyen föltalálható. 



A rozsnyói Wolnynoknál Szécskay szerint a ritkább jelenségek közé 

 tartozó hrachyvéglapot itt mindig megtaláltam. Néha igen keskeny csík alak- 

 jában, de többször igen jól kifejlődve is. Felülete a főtengelylyel párhuzamos 

 irányban gyöngén rostozott, de olykor erősen corrodait is ; tükrözése ezek- 

 nek megfelelően ritkábban kielégítő. 



A prizmák a legjobban domináló és a legjellemzőbb lapok. Felületük 

 legjobban van megtámadva és emiatt a kristályok, főleg a nagyobbak, bar- 

 nás-szürke színűek is. Az m (110) es / (120) prizmák mindig együtt és kivá- 

 lóan kifejlődve fordulnak elő. 



A tärzsprizma többnyire erősen corrodait nagy lap, mely ezenkívül 

 olykor az övtengelylyel párhuzamos irányú rostokkal is bir. Tükrözése rit- 

 kán volt kielégítő, 



A brachyprizmák közül az L (410) a légritkábbak közé tartozik, mely 

 ezideig a Wolnynokon kimutatva nem is volt. Én csakis egy esetben 

 észleltem, akkor is igen vékony csík alakjában lépett föl, de meghatározása 

 lehető volt. A másik brachyprizma a /r (310), mely a rozsnyóiakon a ritkább 

 alakokhoz tartozik, a muzsajiaknál elég gyakorinak mondható. Előfordul 

 majd mint keskeny csík, majd teljesen jól kifejlett lap ; tükrözése átalában jó. 



A makroprizma Á (120) mindig jelen van, kifejlődése domináló, felü- 

 lete erősen rágott, tükrözése e miatt ritkábban használható. Olykor a főten- 

 gelylyel párhuzamos irányban rostozva van. 



A domák a legkisebbektől a majdnem domináló nagyságot elérőkig 



^ Dr. Albrecht ScHRAUF. Atlas der Krystallíbrmeu des Mineralreiches. Wien, 1872. 

 III. Lief. A Tx lapot Schrauf n\é^ idézett dolgozatában nevezi igy, mig Atlaszában ezen 

 lapra /^ betűt liasznál. 



Természetrajzi füzetek, iii. kUtet i. füzet. i 



