97 



zépsö : a homlokpaizs (scutum frontale), a két szélső, a, felső szempaizs (scuta 

 supraocularia.) A negyedik sorban van két falcsontpaizs (scuta parietalia). 



A felső állkapocs szélén vannak a felső ajakpaizsok (scuta suprala- 

 bialia), ezek közül az orr csúcsát borítót mellső orrpaizsnak (scutum rostrale) 

 nevezzük. A felső ajakpaizsok felett a fej oldalát több kisebb paizs fedi ú. m. 

 az orrpaizs (scutum nasale) az orrnyilassal ; egy vagy több mellső szempaizs 

 (scuta praeocularia) s e kettő között egy vagy több gyeplöpaizs (scutum 

 frênaie). A szem mögött két vagy több hátulsó szempaizs (scuta postocularia) 

 s egy vagy több halántékpaizs (scuta temporalia). Az alsó állkapocs hosszá- 

 ban vannak az alsó ajakpaizsok (scuta infralabialia), melyek közül az első 

 a középajakpaizs (scutum mentale). 



A fej alsó lapján van két pár egymás mögött fekvő hosszabb paizs, a 

 mellső és hátulsó állcsncspaizsok (scuta inframaxillaria), a melyek egymással 

 érintkezvén a torokbarázdát (sulcus gularis) képezik. — A fejpaizsok alak- 

 ban és nagyságban változhatnak ugyan, de azokat gondosan vizsgálva, 

 közöttük biztosan eligazodhatunk. 



Minden kigyó ragadozó állat, mely csak elevenen fogott zsákmánynyal 

 táplálkozik. A táplálék kisebb fajoknál rovarokból, nagyobbaknál gerinczes 

 állatokból áll. Az igen mozgékony arczcsontok a kigyót képessé teszik arra, 

 hogy saját testénél vastagabb állatokat elnyelhet. Rendszerint nagyobb ada- 

 gokat nyelnek el, melyeknek megemésztésére hosszabb idő szükséges. Az áldó • 

 zatot fejénél ragadják meg s az állkapcsok előrenyomulása által szorítják le 

 a bárzsingon át a gyomorba. A nagyobb állatokat körűlgyűrüzés által fojtják 

 meg s azután ragadják meg ; a mérges kígyók rendszerint egyszer megha- 

 rapják az áldozatot s a méreg hatását bevárják. 



A kígyók időszaki vedlésnek vannak alávetve. A felsőhám az ajak szélén 

 felreped s egy darabban kifordítva mint keztyü válik le a testről. 



A legtöbb kígyó szárazföldön él, szereti a meleget és a napfényt s azért 

 a meleg évszakban, szabad, verőfényes helyeken találjuk őket. Míg némely faj 

 kerüli a vizet, mások előszeretettel a víz közelében telepednek le, s abba 

 gyakran bemennek részint fürdeni, részint táplálékot keresni. Ámbár lábat- 

 lanok, bordáik és a haspaizsok segítségével mégis képesek gyorsan mozogni, 

 sőt a magasabb tárgyakra fel is kúszni, jól tudnak úszni s a puha talajban 

 talált üregeket pl. egérlyukakat kitágítani. Sok közülök éjjeli állat, mely 

 nappal elrejtve él és csak sütkérezés végett hagyja odarejtő helyét, de mégis 

 annak közelében marad. Nyugváskor tekercsben feküsznek, a fej a középen. 



A hazánkban élő kígyók két családba sorolhatók : 



A fejvert paízsai jól kifejlettek Siklófélék (Colubridae). 



A fejvért paízsai hiányosak, közben pikkelyek . . Szülőkigyók (Viperidae). 



