no 



paizsok; az oldalon : az orrpaizs, felső s alsó ajakpaizsok ; alsó lapján : egy pár 

 állcsúcspaizs. Törzse orsódad, farka hirtelen vékonyúlt hengeres és törszerün 

 végződik. A pikkelyek a fejen tojásdadok, a hát közepén kicsinyek és keske- 

 nyek, az oldalakon nagyobbak és rhomb idomúak, mindnyája (az utolsó sort 

 kivéve) ormoltak. Has alatti paizsok 132 — 155, a fark alatt 25—41 pár. 



A béri paizskigyó testének színezete s rajza ivar és tartózkodási hely 

 szerint sok változásnak van alávetve. Hátának alapszíne lehet : világos fehér- 

 szürke, hamu- és zöldesszürke, homoksárga, veres, feketebarna sőt fekete 

 is. Fején van különféle fekete rajz, mely pontokból vagy sávokból áll. 

 Az orrcsúcsán rendszerint van egy fekete folt, szeme között egy sorban 

 három, s a fej utolsó felében négy, melyek közül a két belső sávszerűén a fal- 

 paizsoktól hátra és kifelé ívalakban húzódik, míg a többi rövid és kicsiny» 

 A szemtől kezdődik egy másik fekete csík, mely a nyak felé húzódik és 

 gyakran az előbbivel egybeolvad. A felső ajakpaizsok rendszerint fehéresek, 

 szelőkön feketével beszegvék. A hát s fark végéig, középen, összefüggő ren- 

 detlen rhomb foltokból idomított setét czikk-czakk szalag fut. A test olda- 

 lán a szemcsík folytatása gyanánt húzódik egy sor nagy, kerekded folt; a 

 haspaizsok szélein van még egy sor kisebb, setétebb folt, mely néha az előb- 

 bivel összeolvad s a test oldalát setétre festi. A rajzok színe is barnaszürké 

 és sűrű fekete között változhatik. 



A hasoldalnak színezete lehet : fehér, szürke, barnasárga, sőt fekete is. 

 A haspaizsok vagy egyszínűek, vagy sötétebben, majd világosabban tarká- 

 zottak. Az egyszínű feketéket Linnaeus C. Prester név alatt írta le. A veres- 

 színűeket Wagler Pelias chersea-nak nevezte. 



Nemi különbséget mutat a test és fark hossza. A hím rendszerint 60 %j . s 

 farka ^, a nőstény 75 %,, . s farka ^ a test hosszának. Színezetre nézve nin- 

 csenek állandó nemi különbségek. 



El van terjedve egész Európában, a legészakibb leihelye az északi szé- 

 lesség 67° alá esik. Tartózkodási helye igen különböző. Találjuk lapályon, 

 gyepes, turfás réteken (Eákosmező), hegyes vidékeken 7 — 8000^ magasságig, 

 Tavaszszal igen korán tűnik elő. Nappal rejtve marad, éjjel keres táplá- 

 lékot, a mely főképen egerekből áll. Április vagy májusban párosodik. 

 A nőstény nagysága és kora szerint 5 — 12 tojást rak le, melyeknek héja 

 azonnal szétreped és kibújnak belölök a fiatalok kifejlett méregfogakkal. 

 Minthogy a tojásrakás és szétrepedés igen rövid idő alatt történik, azért 

 szülőkígyónak nézik. A szülés augustusban megy végbe. Fogságban nem 

 sokáig tartható, mivel nem vesz fel élelmet. 



A múzeumi gyűjteményben képviselt leihelyei a törzsalaknak : Pest 

 (Frivaldszky Imre), Tátrafüred (Rainer), Ocsöm Bálán (Fuss) ; a veres 

 válfajra (chersea) : Trencsin, Liptó (Frivaldszky János), Pozsega (Csil- 

 lagh) ; a fekete válfajra (prester) : Máramaros (Frivaldszky Imre és 

 ScHOLTz), Fájna- völgy (Frivaldszky János). 



