160 



Nyilván való dolog, hogy ez ellentmondást, mely az írott szó és 

 a rajz között fennáll, Kitaibïïl műve segítségével nem lehetett elenyész- 

 tetni, hogy tehát itt csak a Kitaibel herbáriumában netán létező eredeti 

 növény adhatott döntő felvilágosítást. Azonban e növény a herbáriumban 

 nem létezik, s így tehát nem maradt egyéb hátra, mint az, hogy valaki a 

 Bánságba fáradjon, azaz : Kitaibel lelhelyéröl hozzon és vizsgáljou meg egy 

 növényt. Erre kötelezve volt volna épen az, a ki uj Onobrychis fajt akart 

 leírni, mert a már leírott fajok pontos ismerete nélkül uj fajt leírni teljes 

 lehetetlenség. 



Lássuk már most dr. Boebás ur eljárását. Vídklau körül szedett 

 egy Onobrychist és természetesen egybevetette a Kitaibel leírásával; ott az 

 állván, hogy az „0. alba W. Kit.'' magtokjának felső é\e fegyvertelen, a 

 BoRBÁs ur vidklaui növényén pedig a mag felső éle i\x%kéNQ\ fegyverzett, 

 megcsinálta az «uj fajt» a nélkül, hogy a Kitaibel rajzának tüskés élü mi- 

 volta megzavarta volna. 



De ez még nem minden, mert Borbás ur az «Akad. közi.» illető 

 helyén (XIV. 1876.) nem csak Írásban, hanem rajzban is egybeveti az ő 

 í. az «Onobrychis Visianii Borb» t. az 0. alba W. K. és 0. 

 Tomasinii Jord. fajokkal. Maga e körülmény kényszerítő 

 ok volt volna arra, hogy Kitaibel rajzát is szemügyre vegye, 

 e réven a Kitaibel rajza és szava között fenforgó ellentmon- 

 dáson fennakadjon s épen ezért új faját mindaddig fel- 

 fiiggeszsze, míg a Bánságból származó 0. alba W. Kit. pél- 

 dányt nem szerez. 



Nem vette szemügyre és — nem is akadt fenn ! 

 Meglátjuk hogyan ugrott ki itt is a nyomból. 



Lerajzoltatott egy 0. alba W. K. magtokot a Kitaibel 

 leírása szerint, úgy, a mint ezt a IL rajz mutatja, hol íj 

 a fegyvertelen él. 



E mellé rajzoltatta az «új» Onobrychis Visianii 

 Borb. faj magtokját, úgy, mint ezt III. rajz mutatja, hol 

 a a fegyverzett él. 



És ebez képest az 0. Visianii Borb. diagnosisában 

 kiemeli, hogy a felső él nemcsak tüskékkel fegyverzett, 

 hanem e tüskékmég görbék is: «aculei apice saepe in- 

 curvi» (1. c). A mellett — mindig rajzban ■ — a mag bor- 

 dazatában is elütő beosztást csinált. 



E rajzok úgyannyira magukon viselik a csinálmány 

 III jellegét, hogy elhatároztam magamban e dolgot földeríteni, 



mert tényleg e magtokok inkább valami gubacsra mint egyébre emlé- 

 keztetnek. 



BoHÁTSCH úr szíves volt a Bánságot fölkeresni s innen, tehát a 



