216 



i 



tak, finom rovátkákkal, melyek az alapon s az első a bütű mellett is, mé- 

 lyebben bevésettek, a köztércsék középszerűen sürün és kissé haránt-redő- 

 sen pontozottak. A mell oldalai és a has redősen pontozottak. 



Hossza 3—4^ %. 



E ritka fajt a hatvanas években Szlavóniában a lippiki fürdő vidékén 

 bükkfagalylyakön fedeztem fel s 1874-ben azt egy példányban Krassóme- 

 gyében Szászkánál a Sporesk-hegyen egy száraz bükkfa-törzsön is találtam. 



1 



5. Dromaeolus Kiesemvetter. 



Natmg. cl. Ins. Deutsch. IV. 197. — Jacqnelin Du Val, Gen. cl. Coléopt. d'Europe. III. 115. 

 Bonvoul. Monogr. d. Eucném. 193. — Eedtenb. Faun. Austr. Edit. 3. I. 524. 



Frons antice medio angulatim producta et a clypeo margine tenui 

 sejuncta ; clypeus basi valde constrictus, foveis antennalibus magnis. Pal- 

 porum articulo ultimo securiformi. Antennis filiformibus, articulis cylin- 

 drieis. Prothorax subtus ad margines laterales canalicula sat profunda 

 instructus ; prosternum foveola longitudinali notatum, postice processu 

 recto ; suturis minus distinctis. Metasternum sine impressione. Coxarum 

 posticarum laminae minus quam apud Eucnemidem dilatatae. Pedes bre- 

 ves ; tarsi incrassati, articulo penultimo subtus modice lobato. 



A test hosszúkás, középszerűen domborodott. Feje domború, homloka 

 elül közepén szögletesen kinyúlt s a sisaktól vékony párkányka által elvá- 

 lasztott. A sisak alapjánál nagyon összeszorult. A falámok utolsó ízüléke 

 bárdidomú. A csápok nagy gödörcsékben helyezvék, fonalidomúak, henge- 

 res ízekkel ; az első íz nagy, a második rövid, a harmadik a következőknél 

 kissé hosszabb s tövénél valamivel vékonyabb, a végső az előtte levő hen- 

 gereseknél hosszabb és vékonyabb s hegye felé még jobban vékonyodott. 

 A törj hosszánál kevéssé szélesebb, oldalszélei nagyon alant helyezettek s 

 alattok elég mély csatorna van a csápok befogadására. A középmell hossz- 

 gödörcsével van ellátva s nyújtványa egyenes ; a varrányok igen gyöngék. 

 A hátsómellen benyomások nincsenek. A hátsó csípők lemezei nem oly szé- 

 lesek mint az Eucnemis-nál, az oldalak felé középszerűen keskenyedettek s 

 végeiken ismét kissé szélesbedettek. A lábak rövidek, vastagodott kocsákkal, 

 melyek utolsóelőtti íze alul kissé karély idomban kinyúlt. 



Ötvenkét faj ismeretes, melyekből azonban Európában s hazánkban 

 csak a következő tenyészik. 



D. harriabita Villa. 



Eucnemis barnabita Villa, Alteram supplem. Coleopt. Europae etc. pag. 62. (1838). 

 Eucnemis Hej'deni Bach. Entomol. Zeitung. Stettin. 1856. 247. Dromaeolus barnabita Kiesenw. 

 Naturg. d. Ins. Deutschl. IV. 198. — Jaequelin Du Val, Gêner. Coléopt. Europ. III. tab. 27. fig. 

 135. — Bonvoul. Monogr. d. Eucném. 202. — Seidlitz, Fauna Baltica. I. 107. — Eedtenb. Faun. 



Austr. Edit. 3. I. 524- 



Niger, subopacus, pube adjacente flavescenti-grisea, subtus et ad ely- 



