244 



négy elsőnek hátsó széle rötszínnel szegélyzett ; lábainak gyüjtöszöre 

 sárgás-hamvasszürke, terjéi a végokon rötszínű pamatosak, belülről rőt- 

 színű szőrözettél fedettek ; szárnyai átlátszók, végeiken kissé füstösek, ereik 

 szurokfeketék, a tőpikkelyek homályos rőtszínűek. — ? ; hossza 13 '>^. 



Az Eueera interrupta-hoz hasonló s vele közel rokon ; de különbözik 

 tőle az által, hogy végteste kissé lapított, jobban fényes, hátszelvényei 

 közöl a második és a harmadiknak a töve szétszórtan (nem pedig sűrűn, 

 finomul pontozott és szalagjai tiszta hófehér színűek. — Az Eueera 

 longicornis-hoz is hasonló ; de most említett ismejegyein kívül ettől még 

 az által is különbözik, hogy teste keskenyebb és utótorja hátul meglehe- 

 tősen fényes, nem pedig fénytelen. 



A budai hegyeken, május közepétől annak a végéig, nem gyakori. 





Myriojjoda: Százlábúak. 



ADATOK 

 A HAZÁNKBAN ELÖFOKDÜLÓ MYKIOPODÁKHOZ. 



n. KÖZLEMÉNY. 



TÖMÖSVÁRY ÖDÖN-tŐl. 



X. Tábla. 



A szigetek faunáját különösen az jellemzi, hogy gyakran távol eső 

 vidékek különböző hely- és földrajzi viszonyok között élő állatait egyesíti, 

 s ezért a gyűjtő előtt mindég a legháládatosabbak egyike. így van ez 

 József föherczeg Ô fensége birtokában lévő budapesti Margitsziget területével 

 is, mely a Myriopodák oly változatos alakjait tünteti élőnkbe, hogy azzal 

 hazánk területének egyik része sem versenyezhet. Oly fajok fordulnak itt 

 elő, melyek hazánk területéről sehonnan sem ösmeretesek, milyen pl. a 

 Schendyla. eximia, melyet Fr. Meinert Bonn mellett talált, s melyről én 

 azon véleményben vagyok, hogy a Duna áradásai alkalmával a víz által 

 sodort gályákkal hozatott be, a felső Duna által átfolyt német tartomá- 

 nyokból. Szép példákat mutat fel továbbá a Margitsziget a különböző hely- 

 es földrajzi viszonyok között élő Myriopodákból is : vegyesen lehet itt 

 ugyanis találni a síkságon élő Myriopodákat a magasabban fekvő lomb és 

 tűlevelű erdők lakóival, mint a miJyen pl. a Fidus unilineatiis, mely hatá- 

 rozottan lapályos rétek lakója, és ezzel szemben a Ftdus sahulosus, mely a 

 legmagasabb fenyő-régiókban él; ez utóbbiról azt hiszem, hogy a magasabb 

 hegyekről lerohanó patakok által sodort gályákkal jutott a Dunába s innen 

 a Margitszigetre szerencsésen kikötve, ezen terület állandó lakója iett. 

 De nem csak a fent említett két fajról lehet mondani, hogy ily önkénytelen 

 vándorláson ment keresztül, hanem még több fajról is kimutatható, hogy 



