40 



pontok tűnnek elö, melyek lassíinként nőnek, hanem a magvak eredeti 

 nagy águkban mint homályos foltok tűnnek föl, melyek amœbaszeruleg 

 mozognak továbbra is , s a protoplasmával semmiféle viszonyba sem 

 lépnek. 



Auerbach szerint azonban a mag passiv működésű, nyúlványokat 

 ritkábban bocsát, helyét azonban csakis a protoplasma mozgásai következ- 

 tében képes megváltoztatni. Bütschli majdnem hasonlóképen magyarázza 

 a magvak helyváltoztatását. Brandt csak egyes esetekben véli a proto- 

 plasma mozgását szükségesnek, mert a magvak activ mozgásaik következ- 

 tében is változtathatják helyzetöket. 



A helyváltoztatás természetesen csak arra szolgál, hogy a magvak 

 egyesülhessenek. E czélból vándorlásnak indulnak. Az irány igen külön- 

 böző, s az eredmény nem más, mint a magvak találkozása és összeolva- 

 dása. Kivétel nélkül áll e törvény a Nematodák petéinek magjairól. Eddig 

 még senkinek sem sikerült az ellenkezőt kimutatni. Én csak azt tehetem 

 hozzá, hogy a pete magjainak eme vándorlása nem mindig szükséges, mert 

 eszleltem oly eseteket is, midőn a két mag szorosan egymás mellett lépett 

 fel; (IV. T. 18. d.) természetesen ily esetben szükségtelen egymást fel- 

 keresniök. Mint nevezetes tüneményt fel kell említenem, hogy Bütschli 

 gyakran három mag föllépését is észlelte, melyek azután egymással egye- 

 sültek. Ezt nem szabad szerinte abnormitásnak tekintenünk, mert a rendes 

 két mag föllépése bizonyos helyi s mellékkörülmények folytán idéztetik 

 elő, melyek valószínűleg állandóan működnek, s csak ha a véletlen úgy 

 hozza magával, változnak meg. Nézetem szerint ily mellékkörülmények 

 folyton változnak s valószínűleg ezek is okai annak, hogy a magvak külön- 

 böző helyeken képesek föllépni. 



A magvak eleinte igen lassan mozognak, azonban egyenletesen sebe- 

 sedő mozgással haladnak a központ felé. Az út nyoma, melyen haladtak, 

 később is meglátszik mint világos szegély ; de ha már a központba érkez- 

 tek, akkor ezen szegély nem folytatható a sarkokig, hanem csak bizonyos 

 távolságig. A mellső póluson föllépő mag mozgását gyakran gyorsabban s 

 előbb kezdi meg mint a másik, s ez az oka, hogy az egyesülés gyakran 

 nem történik a központban. Megtörténik az is, hogy a két mag eltéveszti 

 irányát, egymás mellett elhalad s az ellenkező pólusig jut. A mag vándor- 

 lása alatt a magcsák igen élénkek s különböző irányú mozgásokat végeznek. 

 Auerbach szerint a mag nem egyéb, mint a protoplasma által kiválasztott 

 sűrűbb folyadék, mely a szemcsés protaplasmában, ennek contractioi követ- 

 keztében mozoghat. E mozgás meglátszik a protaplasma kerületén is 

 beíüzödések alakjában. Az általam ismertetett faj petéjének magja amœba- 

 szerű mozgásokban igen tunya s különben is igen nehezen észlelhető, 

 mivel a protoplasma bőven van szemcsékkel megtelve. A protoplasma 

 befűződése azonban gyakori tünemény. (IV. T. 18./.). 



