42 



nevezte el. A mag eltűntével a protoplasma befűzödik s kevéssel ez után a 

 caryolith-féle alak nj^elében közel a körökhöz, két világosabb pont — 

 melyek nem egyebek, mint vaciiolak — keletkezik, mely vacnolák folyton 

 nőnek és nem tekinthetők másnak, mint az újra képződött magvaknak. 

 Az új magvak képeztével lassankint eltűnik a caryolith-féle alak, s a 

 nucleiisok határozatlan számú — többnyire 2—3 — nucleolussal telnek 

 meg. Ily bonyolultan keletkezik Aueebach szerint a két első barázdálódási 

 golyó, s ily folyamatok ismétlése mellett folyik le az egész barázdálódás. 

 AuEEBACH-nak azon állítása helyett, hogy a mag feloldódik, sokkal ész- 

 szerűbb BüTSCHLi nézetét elfogadni, mely szerint a magvak el nem tűnnek, 

 hanem csak elhomályosodnak; s ezen elhomályosodás nem tekinthető 

 egyébnek, mint a mag folytonos nyúlványbocsátásának. már sejté, hogy 

 a protoplasma szemcsék sugaras elhelyeződése, a mag nyúlvánj^bocsátásá- 

 val bizonyos viszonyban van, de azt határozottan állitani nem merte. 

 Különben AuERBACH-nak sematizált s nagy phantásián alapuló caryolith- 

 féle alakját Brandt eléggé pelengérre teszi. Szerinte a mag folytonos válto- 

 zásának következtében gyakran létrejöhet ahhoz hasonló alak, mely 

 azonban ismét majdnem azonnal eltűnik. A mag a protoplasma befüződése 

 által két részre oszlik, egyideig nyúlványokat bocsát, végre megpihen és 

 gömbalakot vesz fel. Ily egyszerűen, nem pedig oly hosszadalmasan tör- 

 ténik ezen actus, mint azt Auerbach kisematizálta s leírta. Valóban min- 

 den erőlködésem daczára, ily folyamatokat kimutatnom nem sikerült. 

 Elmosódott alakzatokat többször valék szerencsés észlelhetni, s vizsgáló- 

 dásaim után határozottan merem állítani, hogy a caryolith- alakot a baráz- 

 dálódásnál előjövő állandó stádiumnak declarálnunk nem szabad. Sőt a 

 szemcsék sugaras elhelyezkedése sem oly gyakori és állandó tünemény, 

 mint ezt ezen auctorok ecsetelik. Ha a magvak összeolvadtak egy nagyobb, 

 állandó alakkal nem bíró mag lép fel, mely körűi a protoplasma világosabb 

 lesz, s egyes helyeken sugarak irányában folytatódik a szemcsés proto- 

 plasmába. (II. T. 16. h.). Ezen világosabb terek és sugarak valószínűleg a 

 mag nyúlványai ; határozottan állítani azonban nem merem. Ily, a phan- 

 tasia hathatós közbenjárása folytán keletkezett képek homályosítják el 

 AuERBACH-nak különben oly kitűnő művét, mely ugyan a szokott német 

 modorban, ha szabad úgy mondanom, hosszadalmasan van írva, mind- 

 azonáltal minden kezdő s pontosan kutató vizsgálónak ösztönzésére 

 szolgál. 



Valóban el voltam ragadtatva, midőn Auerbach állításait áttanul- 

 mányoztam in theoria, de sajnos, nagyon csalódtam a valóságban. A téve- 

 dést nem magyarázhatom másnak, mint annak, hogy Auerbach makacsul 

 ragaszkodik a nucleus passiv viselkedéséhez. Kevéssel ezelőtt Brandt 

 értekezése került kezeim közé, kinek alapos kutatásai x^uerbach legtöbb 

 állításával homlokegyenest ellenkeznek. közli legelőször a magnak 



