49 



Bastian a Mononclius truncatus, Davain a T. triciti élettartamát 9 — 10 

 bóra, én pediglen az A. acetiét legfellebb 3 hónapra becsülöm. Eletszivó- 

 ságiik általában igen gyenge. Nagy részök — a Tylenchiis, Plectus, Ceplia- 

 lobus, Aplielenchus és a Khabditis álczákat kivéve — a kiszáradás után 

 igen rövid idö alatt elvész. Az említett nemek azonban ama tulajdonnal 

 bírnak, hogy a kiszáradás után hosszabb idő múlva is képesek víz vagy 

 nedvesség hozzájárultával feléledni. 



Más alsóbbrendű állatoknál rég ismert tünemény vala ez ; Hill, 

 Backer, Fontana, Gőze, Corti, 0. Fr. Müller és Spallanzani munkái 

 eléggé mellette szólanak. 



E csoportról ily újra feléledési tüneményt legelőször Turberville 

 Needham közölt 1743-ban, a Tylenclms tritici álczáiról. Nemsokára Spal- 

 lanzani a mohokban talált Anguillulidákkal tett hasonló kisérleteket és 

 hasonló eredményre jutott. 



Ezek után több búvár kezdett e tárgygyal foglalkozni, s elég helytele- 

 nül e tulajdont a csoj^ort minden alakjára kiterjesztették, holott azzal 

 csakis az említett 5 nem van felruházva. 



Különösen a Tj'lenchus tritici fajok álczái azok, melyek nagymérvű 

 kiszáradásnak képesek ellentállani. BACKER-nek 1771-ben sikerült a Need- 

 ham által hátrahagyott megfertőztetett magokban a szunnyadozó álczákat 

 27 év után ismét életre hozni. Bastian egyik barátjának hasonló sikerült 

 20 év után. Bauer és több más búvár szerint ezen álczák a kiszáradás után 

 legfölebb 5 — 6 évig tarthatják meg életkéj)ességöket, Cobbold szerint pe- 

 diglen csak 3 — 4 évig. En is tettem e körűi kisérleteket 1 1 éves gubacsok- 

 kal, de a bennök levő álczákat sem vízben, sem pedig fiatal búzával beül- 

 tetett földben életre hozni nem lehetett. E kóros buzamagok dr. Morócz 

 István úrtól eredtek, ki azokat 1865-ben Baranyamegye Herczeg-Szőllös 

 nevű községéből küldte dr. Margó T. egyetemi tanár úrnak megvizsgáltatás 

 végett. Margó tanár úr e férgekkel kisérleteket is tett, melyek eredményét 

 szíves volt velem közölni. 



1865. május 10-én e férgek a nedves kamarába tétettek, melyben ne- 

 vezett hó 26-án még mindig élénk mozgásban találtattak. Június hó 20-án 

 azonban a víznek a kamarából való elpárolgása következtében a mozgás 

 megszűnt, de egy csepp víz hozzáadása által ismét életbe léjDett. Eleinte 

 mindig gyengén mozogtak ; mozgásuk a test mellső végén lüktetve és inga- 

 szerűleg kezdődik, végűi a test hátsó végére is átterjed. A test végei lassan- 

 kint begörbülni kezdenek (V. T. 21. c.) s a mozgás mindinkább élénkebbé 

 válik. 



1870. június 10-én a felélesztés újonnan megkísértetett és sikerült. 



1871. június havában, tehát 6 év múlva, e férgeket, víz hozzáadása 

 után, ugyan még sikerült feléleszteni, de mozgásuk csak néhány óráig tartott. 



1872-ben e férgeket feléleszteni már nem sikerült. 



Termesze trajzi füzetek. ív. Vdtet i. füzet. 4 



