194 



vastatrixnál, gyorsabban és nagyobb mérvben történik, ha a táplálkozási 

 viszonyok nem kedvezők. Ugyanis ezen árpaszálakból néhányat hosszabb 

 ideig tartottam, gyökereiket kevés földbe foglalva, mire néhányan feljöttek 

 a szár legalsó részére, s midőn az egészet kibontottam, igen sok szárnyas 

 példányt kaptam a gyökereken , nagyobbára eldögölve ; ezen gyors és 

 nagyszámú átalakulás kétségtelenül azért történt, mert a táplálkozásra 

 szükséges anyagok, s ezek közt a kellő víztartalom is, a gyökérben hiá- 

 nyoztak. 



Hogy e rovarfaj mennyi kárt képes tenni, azt a jelen esetből meg 

 nem Ítélhetem. Igaz ugyan, hogy azon árpavetés, melyről ezen küldeménj^ 

 hozzám került, absolute semmi termést nem adott ; csakhogy itt többféle 

 kártékony rovar szerepelvén egyszerre, nem lehet tudni, mennyi esik az 

 egyik, mennyi a másik rovására. — Hogy egyébiránt a gabonanemüek 

 gyökerein előfordulható levéltetvek kártékonysága soha sem válhatik oly 

 veszélyessé, s az illető növénytermelését megsemmisítéssel fenyegetővé, 

 mint azt a hasonló életmódot követő PhiUoxera vastatrixnál tapasztaljuk, 

 az majdnem minden kétségen kívül állónak látszik. Igazolja ezt a Pem- 

 phigus Zeae Maydis L. Duf. esete is, mely már 35 éve ismeretes (Lásd dr. 

 Löw. fentidézett czikkét) s különösen a kukoricza gyökerén élődik, a nél- 

 kül, hogy csak nagyobb figyelmet is keltett volna. Hogy ezen a gabonane- 

 müek gyökerein élő Aphisek nincsenek hivatva oly veszélyes jelentőségre, 

 mint a Phylloxera, annak oka természetesen nem abban rejlik, mintha ők 

 nem tudnák ugy tőnkre tenni az árpát, búzát vagy akár a kukoriczát is, 

 mint a hogy tönkre teszi a Phylloyera, a szőlőt, hanem csakis azon körül- 

 ményben keresendő, hogy a gabnaneműek nem évelő növények, s a gyöke- 

 reken élődő tetvek egy ugyanazon helyen évek során nem találhatják meg 

 táplálékukat s életfeltételeiket; mely körülmény természetesen nagy aka- 

 dálya már a túlszaporodásnak is. 



Ezen előttem eddig ismeretlen s uj levéltetüfaj leírását a követke- 

 zőkben részletezem , elnevezvén azt következőleg Schizoncvra Cerea- 

 liutn (n. sp.) 



Szárnyatlan alak. 



Testalak körteidomú, hosszaság a teljesen megnőtteknél mintegy 1 ^/2 

 mm. Színre nézve a legfiatalabbak egészen tejfehérek, a nagyobbacskák 

 zöldek, a legnagyobbak ugyancsak zöldek , csakhogy kékesfeketével tar- 

 kázva, mely utóbbi színezet — ugy látszik — a fejlődés előrehaladtával 

 mindinkább nagyobb kiterjedést vesz. Leginkább az egyes testgyürükön 

 levő haránt irányú itt-ott néha meg-megszakadó sávok s ezenkívül egyes 

 foltok alakjában mutatkozik ezen színezet. Vannak azonban oly példányok 

 is, melyeknél a zöld egészen háttérbe szorul, a kékesfekete pedig igen 

 nagy kiterjedést vesz fel. A csápok, lábak és csőr — kivéve a legifjabb pél- 

 dányokat — világosabb vagy sötétebb barnák, néha többé-kevésbé feketék. 



