278 



találja a légcsövek jelenléte s lefutása által. Utána az előttem fekvő s ren- 

 delkezésemre álló szakirodalom tanúsága szerint egyetlen búvár sem kisér- 

 tette meg Menge ezen állításának, illetőleg feltevésének valószínűségét 

 kideríteni, s határozott véleményt adni az álskorpiók vérkeringési szervé- 

 ről; mert valamennyi vagy hallgatással mellőzi, vagy pedig általános néz- 

 pontokból tekintve tárgyalja azt, a velők közeli rokonságban álló Arthro- 

 gastrák egy részének hasonnemű szerveivel azonosítva. 



Ama, általában igen magasnak mondható szervezeti viszonyok, me- 

 lyek az álskorpiókat jellemzik, valamint MENGE-nek fennidézett megjegy- 

 zése szükségképen annak feltevésére indítottak, hogy a vérkeringésnek 

 elkülönült középpontja létezik, s ezen föltevésem vizsgálataim által iga- 

 zolva is lett : miután hosszabb keresés után sikerűit a hátoldal középvona- 

 lában az összes többi izlábúak keringési középpontjának, azaz hátedényé- 

 nek megfelelő szerkezetű szervet felfedeznem, melynek élettani értékéről 

 nemcsak a szerkezeti azonosság és elhelyezési viszonyok, hanem több eset- 

 ben észlelt lüktetése is teljes felvilágosítást nyújtott. 



Az eredményeket, melyeket részben élő, részben pedig különböző 

 conserváló folyadékokba helyezett példányok tüzetes tanulmányozása 

 útján értem el, röviden az alábbiakban foglalhatom össze. 



a) A vérkeringés középpontj ájiak alaktana. 



A vérkeringés közéj^pontját egy, a hátoldal középvonalában elhelye- 

 zett hátedény képezi, mely a fejtor második gyűrűjének hátsó segélj'étől 

 egészen a potróh ötödik ízéig terjed, mely utóbbin elveszíti csöves szerke- 

 zetét, s egymással csokorszerűleg összefüggő, körtealakú duzzanatokban 

 végződik (Tábl. 1 . ábra a — 5.) s ez által az összes eddig ismeretes hátedé- 

 nyektől eltér, miután ezek tudvalevőleg kihegyesedve végződnek. 



A potróhnak következő hat ízében a hátedénynek semmi nyoma 

 sincs, s nagyon észszerűnek látszik ama föltevés, hogy a mellűiről számí- 

 tott ötödik potróh ízen, a hátedény végső részén fekvő körtealakú duzza- 

 mok a hat utolsó potróh-íz néhányának ízszíveiből keletkeztek. 



Erre azonban még alább vissza fogok térni, mikor is egyúttal azok- 

 nak fejlődésére, illetőleg keletkezésére vonatkozó nézeteimet is tárgya- 

 landom. 



A hátedény főtörzse, mint fennebb is említem, a fejtor második ízé- 

 nek hátsó szegélyénél ered, s az állat hossztengelyének irányában fut le. 

 Eredésénél kissé kihegyesedő, legmellső végén betűrődést mutató s a fej- 

 tor utolsó ízének közepén az izlábúak nagy részének aortájára emlékez- 

 tető duzzadást képez, a nélkül azonban, hogy mellfelé elkeskenyedő és 

 elágazódó edényekbe folytatódnék, miként az az Arachnoideák nagy részé- 

 nél ismeretes. A hátedények eme s az aortának megfelelő részlete az utána 

 következő s már a szívgyomroknak vagy ízszíveknek megfelelő elkülönü- 



