äSO 



valószínűnek látszhatik azon feltevés, hogy az eg3'es csokorgyomrocsok 

 nem egyebek módosult izszíveknél, azaz, hogy az ötödiktől egészen a tizen- 

 egyedik ízig terjedő hátedény ízsziveinek egy középpontban való csoporto- 

 sulásai s ennek megfelelöleg átalakulásai. Azonban, ha tekintetbe veszsziik 

 egyfelől, hogy a szívgyomrocsok száma semmiként sem egyeztethető a liát- 

 edénj'nélküli ízek számával, a mennyiben hat ízre nyolcz gyomrocs esik ; 

 ha továbbá másfelől figyelemre méltatjuk azon körülményt, hogy a csokor- 

 gyomrocsokon csupán egy-egy rés fordul elő, egyáltalán nem tekintjük a 

 csokorgyomrocsokat a hátedénynélküli izek módosult ízsziveinek, miután 

 ez esetben azokon okvetlenül két-két résnek kellene lenni, s számra nézve 

 a hátedénynélküli ízek számának megfelelöleg, ideértve a szívgyomrocso- 

 kat is magán viselő, mellűiről számított ötödik potróhízet is, hét ily cso- 

 korgyomrocsnak kellene lenni. Ezeket tekintetbe véve nézetem szerint 

 sokkal valószínűbb, hogy a csokorgyomrocsok négy potróhíznek módosult 

 ízszíveiböl keletkeztek, még pedig oly formán, hogy az egyes ízszíveknek 

 rései egymástól hová-tovább oldal felé távolodtak, s a mintegy széthúzó- 

 dott ízszívök körtealakúlag befűzödtek, a nélkül azonban, hogy egymástól, 

 valamint az utánok következőktől elváltak volna. Magától értetik, hogy 

 ilyszerű módosulás alkalmával aztán az egyes ízszívek nagyon megrövidül- 

 nek, s így a potróli hat-, hét- és nj^olczadik ízein ízszíveket nem észlel- 

 hetni ; bár azok a fejlődésnek egyik szakában tán eredeti helyökön voltak 

 elhelyezve. E nézetem, illetőleg feltevésem helyes volta mellett szól a cso- 

 korgyomrocsok szöveti szerkezete is ; különösen azoknak izomzata, miután 

 itten a harántcsíkolatok, — mint ezt alább kiemelendem, — olyképen fut- 

 nak le, hogy teljesen megerősíteni látszanak nézetem helyességét. 



Az ízszíveknek ezen concentrálódása oly módon jöhetett létre, mint 

 a hasduczlánczolat egyes elemeinek, azaz duczainak egy nagyobb duczban 

 való egyesülése, s ennek megfelelöleg egyes duczoknak bizonyos ízekben 

 való hiányzása, mire nézve az ízlábúak között számtalan példát ismerünk. 



h) A vérkeringés középpontj ának szöveti szerkezete. 



A vérkeringés középpontjának szöveti szerkezete általában azonos a 

 magasabb ízlábúakéval, különösen nagy hasonlatosságot mutat az Ephip- 

 pigera Vitium-éval, melyet V. Graber ismertetett behatóan.^ Magán a hát- 

 edénytörzsön, valamint a csokorgyomrocsokon is általában három réteget 

 lehet megkülönböztetni, nevezetesen egy külső burkot — az adventitiát, 

 — egy izomréteget és egy belső burkot — az endocardiumot. 



^ V. Grabee. ÎJeèer den propulsatorischen Apparat der Iiisecten. Archiv für 

 Mi'krosTiopischc Anatomie G. B. 1873. 



